عربية أندلسية ![]() | |
---|---|
Tipus | dialecte, llengua històrica i llengua morta ![]() |
Ús | |
Autòcton de | moriscos ![]() |
Estat | Espanya, Portugal, Califat de Còrdova i emirat de Qúrtuba ![]() |
Classificació lingüística | |
llengua humana llengües afroasiàtiques llengües semítiques àrab àrab magrebí ![]() | |
Característiques | |
Sistema d'escriptura | alfabet àrab ![]() |
Codis | |
ISO 639-3 | xaa ![]() |
Glottolog | anda1287 ![]() |
Linguist List | xaa ![]() |
IETF | xaa ![]() |
Algaravia és el nom històricament aplicat a la llengua àrab a la península Ibèrica, i també a la forma d'aquesta llengua parlada pels mudèjars i moriscs.[1] Prové de forma originària عربية (al-'arabiyya), el nom àrab per la mateixa llengua, i passa al català com a algaravia,[1] al castellà com a algarabía[2] i al portuguès com a algaravia.[3] A la Ibèria després de la Reconquesta, aquest nom s'aplicava encara a la manera de parlar dels moriscs i va tenir en aquestes llengües un significat pejoratiu de 'cridòria' o 'malparlar'.[2][3]
A la societat andalusina cada vegada va adquirir més protagonisme l’arabització lingüística i cultural mentre anaven desapareixent les diferencies dels grups socials com a resultat de la muslimització. L'àrab s'imposà perquè l'Alcorà, que es considera com la darrera i definitiva revelació de Deu, hi va ser dictat i conservat en aquesta llengua.[4]
Al segle xvi, quan a la Corona de Castella s'identifica cristianisme i castellà, la conversió forçosa de la Pragmàtica del 12 de febrer de 1502, la qual ordenava la conversió o expulsió de tots els musulmans de la Corona de Castella porta a les prohibicions totals d'expressar-se en algaravia al regne de Granada durant el sínode de Guadix de 1554,[5] i la real Provisió de Felip II de Castella de 1566, per la identificació de llengua i religió,[6] en línia amb la contrareforma. La Corona d'Aragó no imposà el cristianisme als mudèjars fins a la fi de 1525 després de la seva participació en la Revolta de les Germanies. Els llibres favorables a l'estudi de l'algaravia per part de religiosos missioners van entrar en l'Index Librorum Prohibitorum.[5]
El dialecte està ben estudiat gràcies a les obres que els gramàtics i lingüistes andalusins van realitzar per corregir els defectes que els parlants feien respecte a l'àrab clàssic.[7] A més a més, tot i ésser en l'actualitat una llengua morta, hi ha fins i tot algun tímid intent per part de musulmans autòctons de l'estat espanyol de divulgar el coneixement i l'ús de l'àrab andalusí, per tal d'aconseguir que aquesta torni ser una llengua parlada.[8]