![]() Àtila, rei dels huns, en una il·lustració de la Crònica de Nuremberg, per Hartmann Schedel | |
Títol original | Attila |
---|---|
Forma musical | òpera ![]() |
Compositor | Giuseppe Verdi |
Llibretista | Temistocle Solera |
Llengua del terme, de l'obra o del nom | italià |
Basat en | Attila, König Der Hunnen de Zacharias Werner |
Epònim | Atila ![]() |
Creació | 1846 |
Data de publicació | segle XIX ![]() |
Gènere | òpera ![]() |
Parts | tres |
Lloc de la narració | Aquileia i Roma ![]() |
Personatges |
|
Estrena | |
Estrena | 17 de març de 1846 |
Escenari | Teatre La Fenice de Venècia, |
Estrena als Països Catalans | |
Estrena a Catalunya | 15 de maig de 1847, Teatre Principal (Barcelona) (estrena a Espanya) |
Estrena al Liceu | 21 de setembre de 1850 |
Attila és una òpera en tres actes amb música de Giuseppe Verdi i llibret de Temistocle Solera, basat en la peça teatral Attila, König Der Hunnen de Zacharias Werner. Va ser estrenada el 17 de març de 1846 en el Teatro La Fenice de Venècia.
Es tracta d'una òpera composta en l'època verdiana "de galeres", urgent, ràpida, juvenil. És una de les caracteritzades per tints patriòtics i que van donar fama a Verdi com a compositor polític. Però a banda del tema patriòtic, els personatges tenen perfils psicològics interessants, com el mateix Àtila, que és molt més que un malvat a l'ús.