El bulb és un òrgan de determinades plantes (anomenades bulboses), generalment subterrani, format per fulles carnoses i una tija molt curta i del qual surten les arrels de la planta. Exemples de plantes bulboses són la ceba, l'all o la tulipa.[1][2]
Un bulb és una tija curta amb fulles carnoses o bases de fulles.[3] Les fulles sovint tenen la funció d'òrgan d'emmagatzematge de nutrients durant la dormància de la planta.
Les fulles basals generalment no suporten fulles, però contenen reserves de nutrients per a permetre que la planta sobrevisqui a condicions adverses. Al centre del bulb hi ha un punt de creixement vegetatiu o un brot que florirà sense expandir. La base està formada per una tija, i el creixement de la planta ocorrerà des d'aquesta placa basal. Les arrels emergeixen des de la part de sota de la base i les noves tiges i les fulles des de la part superior. Els bulbs tunicats tenen escates exteriors membranoses que protegeixen la làmina d'escates carnoses.[4] Les espècies dels gèneres Allium, Hippeastrum, Narcissus, i Tulipa totes tenen bulbs tunicats. Els bulbs no tunicats, com Lilium i Fritillaria, no tenen la túnica protectora i les seves escates estan més soltes.[5]
Altres tipus d'òrgans d'emmagatzematge, com ara els corms, rizomes o tubercles, de vegades es consideren erròniament bulbs. Geòfit és el terme tècnic per a totes les plantes que formen òrgans d'emmagatzematge subterranis el qual inclou els bulbs i tubercles i corms. Algunes orquídies epífites formen pseudobulbs, que superficialment semblen bulbs.
Gairebé totes les plantes que formen bulbs veritables són monocotiledònies, i inclouen:
Oxalis, de la família Oxalidaceae, és l'únic gènere d'eudicotiledònies que produeix bulbs veritables.[6]
El bulb augmenta la seva mida fins a la florida i la planta floreix durant l'estadi reproductiu. Es necessiten certes condicions ambientals per activar la transició des d'un estadi al següent, com el canvi des del fred de l'hivern a la pujada de temperatures de la primavera.