![]() | Artiklis ei ole piisavalt viiteid. |
FAMAS | |
---|---|
![]() | |
Tüüp | Bullpup-ründevintpüss |
Päritoluriik |
![]() |
Teenistusajalugu | |
Teenistuses | 1978– |
Kasutajad | Loend |
Tootmise ajalugu | |
Konstrueeritud | 1967–1971 |
Tootja | GIAT Industries |
Ühiku hind | 1500–3000€ |
Tootmises | 1975–2000 |
Toodetud ühikuid | 415 000 |
Tehnilised andmed | |
Kaal | 3,61–3,8 kg |
Pikkus | 757–965 mm |
Toru pikkus | 320–620 mm |
| |
Padrun | 5.56×45 mm NATO |
Tööpõhimõte | Tagasipahvakuga |
Laskekiirus | 900–1150 lasku/min[1] |
Laskemoona algkiirus | 925–930 m/s |
Tõhus laskeulatus | 300–450 m |
Maksimaalne laskeulatus | 3200 m |
Söötur | 25- või 30-lasuline lehtsalv |
FAMAS (Fusil d'Assaut de la Manufacture d'Armes de Saint-Étienne, prantsuse keelest 'Ründevintpüss Saint-Étienne'i relvatehasest') on Prantsusmaa bullpup-ründevintpüss, mille konstrueeris Saint-Étienne'i relvatehas (MAS) aastal 1978, aasta pärast Austria Steyr AUG-i müükitulekut. Prantsuse sõdurid kutsusid iseloomuliku kuju tõttu relva nimega Le Clairon (pasun). FAMAS-il on väga kiire laskekiirus, umbes 1100 lasku minutis.[1] Aastal 2017 hakati FAMAS-i Prantsuse armee rindeüksustes asendama relvaga Heckler & Koch HK416. Tõenäoliselt jääb FAMAS Prantsusmaal vähesel määral kasutusse aastani 2028.[2]
Peale teist maailmasõda sai Prantsusmaa sõjaväe põhirelvaks poolautomaatvintpüss MAS-49, koos püstolkuulipilduja MAT-49 ja senise poltlukuga MAS-36ga. Samas arendati juba 1946.-1950. aastatel esimesi Prantsusmaa bullpup-relvi nn. "keskmiste kaliibritega" nagu .30 Carbine (USA M1) ja 7.92x33 mm Kurz (Saksa Sturmgewehr 44). Kuna aga Prantsusmaa oli hõivatud esimese Indohiina sõjaga ning oli ka NATO suuruselt teine toetaja, jäi uute relvade arendamise eelarve piiratuks, prioriteetideks olid olemasolevate relvade moderniseerimine ja tootmine. Sellegipoolest arendati aastatel 1952-1962 välja ligi 40 7.62x51mm NATO laskemoona kasutavat prototüüprelva, kaasa arvatud MAS'i enda FA-MAS Type 62. Kuna aga 7.62x51mm relvad olid automaattulerežiimis käest lastes liiga tugeva tagasilöögiga, võeti USA sõjaväes kasutusele uus 5.56x45mm laskemoona kasutav M16, mispeale otsustati ka FA-MAS Type 62 katkestada.
1960. aastatel hakkas Saint-Étienne'i relvatehas litsentsi alusel tootma Heckler & Kochi 7.62x51mm G3 ja 5.56x45mm HK33 automaatpüsse. Prantsusmaa kõrgemad sõjaväejuhid, nagu kindral Marcel Bigeard, olid aga vastu välismaise relva kasutuselevõtule, Bigeard veenis selle asemel Saint-Étienne tehase insenere välja arendama kodumaist 5.56x45mm automaatpüssi. FAMASi arendus algas 1967. aastal, esimene prototüüp valmis 1971. aastal, Prantsusmaa sõjavägi asus seda testima 1972. aastal. Tootmisprobleemide tõttu lükkus aga uue relva kasutuselevõtt edasi, kuid Kolwezi lahing Zaire'is (täna Kongo Demokraatlik Vabariik) mais 1978 näitas kohest vajadust uue relva järele, mispeale hakati otsima kuni FAMASi tootmisse minemiseni ajutist hädaabirelva. HK33 asemel valiti aga Šveitsi SIG SG 540, mida toodeti litsentsi aluses Mulhouse's Manurhini tehases.
1978. aastal vahetas FAMAS F1 korraga välja nii MAS-49/56 poolautomaatvintpüssi ja MAT-49 püstolkuulipilduja. Kokku toodeti FAMAS F1 ligi 400 000 eksemplari, kuid sellel oli omajagu probleeme - relva plastikust osad kippusid tihti murduma. Kiiresti kerkis esile ka teine suur puudujääk - FAMAS oli projekteeritud töötama 25-lasuliste ühekordsete salvedega. Sõjaväe piiratud eelarve tõttu tuli aga hakata salvi korduvkasutama, mispeale relv kippus kinni kiiliuma ja vajas kohest hooldust. Lõpuks hakkas MAS tootma vastupidavamaid salvi ja kinnikiilumised vähenesid.
F1 edasiarenduseks sai 1991. aastal G1, millel oli ümberkujundatud käepide ning suurem päästikukaitse, et relva saaks ka kinnastega kasutada, kuid see variant ei läinud tootmisse.
1994. aastal loodi NATO standarditele vastamiseks uus G2 variant, et relv saaks kasutada 30-lasulisi NATO standardsalvesid ja NATO messingist 62-graanised SS109 standardpadruneid. Võrdluseks oli FAMAS F1 disainitud töötama Prantsuse 55-graaniste teraspadrunitega, samas raskemate NATO padrunite kasutamine võib kaasa tuua ülerõhu ja padrunikesta rebenemise, ning iga miljoni lastud padruni kohta ka kaks väiksemat vigastust, mispeale tuli F1ga välismaiste padrunite kasutamine keelata. 15 000 eksemplaris toodetud G2 võttis kasutusele merevägi, maavägi aga jätkas F1 kasutamist.[3]
2010. aastatel kerkis päevakorda FAMASi väljavahetamine, kuna relvad hakkasid vanaks jääma ja ei töötanud NATO messingpadrunitega. Ka Saint-Étienne'i relvatehas oli suletud 2002. aastal, kui ka viimased FAMASid olid toodetud. Saint-Étienne'i tehase sulgemise tõttu ei olnud kodumaiste automaatide tootmine enam võimalik. Mais 2014 kuulutaski Prantsusmaa kaitseministeerium välja Euroopa Liidu-ülese konkurssi sõjaväele vähemalt 90 000 relva tarnimiseks.[4] Kandideerisid Beretta ARX160, SIG SG 550, Horvaatia VHS-2, FN SCAR ja HK416.[5] Lõpuks jäid sõelale kaks viimast, augustis 2016 teatas kaitseministeerium, et valituks osutus HK416.[6] FAMASi hakkavad edaspidi kasutama Rahvuskaart ja kodumaised politseiüksused, kuni 2028. aastani ka reserv- ja tagalaüksused.
{{cite web}}
: CS1 hooldus: url-olek (link)