![]() |
L'article necessita algunes millores de redacció. |
La falsabilitat és un principi de la ciència, filosofia de la ciència i epistemologia, enunciat pel filòsof austríac Karl Popper (1902-1994). Diu que la validesa d'una teoria científica, implica que sempre és provisional, que s'ha d'acceptar la possibilitat d'una nova teoria, més adequada.
El concepte de falsabilitat és comunament acceptat com un criteri vàlid per jutjar la veritat d'una teoria, que mai no és definitiva. Una proposició és falsable quan pot ser refutada per una observació, encara que si la proposició és certa no arribarà a produir-se mai aquesta observació. Així, les teories han d'estar formulades de tal manera que permetin la comprovació amb la realitat, és a dir, que no siguin formulacions que depenguin de creences sinó de l'observació. És un dels pilars bàsics de l'escepticisme científic.
Com ho diu Karl Popper, si una proposició teòrica o hipòtesi no pot ser objecte d'un control que es pot falsar, llavors el teòric que pot suggerir avançat d'aquesta, qualsevol altra concepció sense la possibilitat de contradicció: la hipòtesi inicial pot conduir a conclusions sense poder refutar. Dit en altres paraules:
Mètode hipoteticodeductiu: es fa una hipòtesi, de la qual es dedueixen unes conseqüències. Llavors, es mira si aquestes coincideixen amb la realitat. A partir d'aquí, o bé es pot confirmar la hipòtesi, considerant-la vàlida, tot i que no certa (potser la causa n'és una altra, però de moment es creu que és aquesta), o bé es refà la hipòtesi amb la constatació negativa, de manera que tan sols se'n pot plantejar una altra.