![]() ![]() | |
Nom original | (es) Manuel de Falla ![]() |
---|---|
Biografia | |
Naixement | (es) Manuel María de los Dolores Clemente Ramón del Sagrado Corazón de Jesús Falla y Matheu ![]() 23 novembre 1876 ![]() Cadis (Espanya) ![]() |
Mort | 14 novembre 1946 ![]() Alta Gracia (Argentina) ![]() |
Sepultura | crypt of the Cadiz Cathedral (en) ![]() ![]() |
Formació | Reial Conservatori Superior de Música de Madrid ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Arts escèniques ![]() |
Ocupació | compositor, poeta, pianista ![]() |
Membre de | |
Gènere | Orquestra i música clàssica ![]() |
Professors | José Tragó, Felip Pedrell i Sabaté, Alejandro Odero i Enrique Broca ![]() |
Instrument | Orgue i bateria ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Cònjuge | cap valor ![]() |
Germans | Maria del Carmen De Falla Germán de Falla Matheu ![]() |
Premis | |
Lloc web | manueldefalla.com ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Manuel de Falla y Matheu (castellà: Manuel de Falla) (Cadis, 23 de novembre de 1876 - Alta Gracia, 14 de novembre de 1946) fou un compositor andalús de música clàssica de renom universal.[1][2] Amb els catalans Isaac Albéniz i Enric Granados seria el tercer dels noms que integren la gran trilogia del nacionalisme musical espanyol. Fou també un dels primers compositors d'aquesta tradició que es va donar a conèixer a tot Europa i Amèrica, superant l'aïllament de la música hispana des del segle xviii.
Format a Madrid amb Felip Pedrell[3] i posteriorment, a París, amb Paul Dukas, la seva producció palesa tant la influència de les arrels musicals hispàniques com la de la música francesa i les avantguardes europees. Va compondre ballet: El amor brujo i El sombrero de tres picos; òpera: La vida breve i El retablo de Maese Pedro; i música instrumental, entre la que cal destacar la Fantasia baetica per piano i el Concert per clavecí. La seva obra per a piano i orquestra Noches en los jardines de España està pròxima a l'estètica impressionista. Va deixar inacabada la seva cantata escènica Atlàntida,[4] basada en el poema de Jacint Verdaguer, conclosa posteriorment pel seu deixeble Ernesto Halffter. Durant la dècada de 1920 i de 1930, va visitar freqüentment Barcelona i Catalunya i va relacionar-se amb diversos artistes, crítics i intel·lectuals catalans, com Joan Lamote de Grignon, Oleguer Junyent, Frank Marshall, Rafael Moragas, Jaume Pahissa i Santiago Rusiñol. Va mostrar molt interès per la sonoritat de la cobla i va assistir a diversos concerts de la Cobla Barcelona.[5] També va col·laborar amb diverses institucions catalanes, com l’Associació de Música Da Camera, la Banda Municipal de Barcelona o l'Orquestra Pau Casals, amb qui va estrenar el Concert per a clave juntament amb Wanda Landowska.[5] Al 1925, després d'un banquet d'honor celebrat a l'Hotel Majestic, Falla va expressar: «Yo he de deciros, y lo digo con toda el alma, que, sin los catalanes, acaso no hubiera podido llegar a realizar mi obra, ni a ser quién soy».[5]
Després de la Guerra Civil espanyola Manuel de Falla va exiliar-se a l'Argentina,[6] on va morir l'any 1946.
<ref>
no vàlida;
no s'ha proporcionat text per les refs nomenades :0