Ovaj članak je siroče zato što nema ili vrlo malo ima drugih članaka koji linkuju ovamo. |
Zaboravljanje je suprotan proces od pamćenja i ogleda se u nemogućnosti reprodukcije i retencije učenog sadržaja. Zaboravljanjem nestaju promjene nastale učenjem. Potpunog zaboravljanja nema, jer je sadržaj koji smo učili ostavio izvjesni fiziološki trag u moždanim strukturama, pa se u određenim uvjetima može pobuditi.
O zaboravljanju možemo govoriti kao o normalnom i bolesnom procesu. Pod normalnim procesom podrazumjevamo slabljenje fizioloških tragova u kori mozga. Ono je najveće poslije samog učenja, kasnije sve sporije, pa se zato preporučuje češće obnavljanje sadržaja neposredno iza učenja.
Hermann Ebbinghaus je izveo eksperiment u kome su ispitanici imali zadatak da pamte besmislene slogove. Eksperimentom je želio utvrditi odnos zaboravljanja i vremena proteklog od učenja.[1]
Ovi podaci su iz njegovog istraživanja:
Zaboravljanje može nastati radi nekih oboljenja mozga, povreda i trovanja. Tako je poznato da kod ljudi koji imaju sklerozu moždanih krvnih sudova, dolazi do zaboravljanja (amnezije).Povrede mozga (potresi) mogu dovesti do tzv. retrogradne amnezije, kada osoba ne može da se sjeti ranijih događaja, čak niti vlastitog imena.Do zaboravljanja mogu dovesti i razna trovanja, npr. ugljik dioksidom i ugljik monoksidom. Uzroci zaboravljanja: 1.postupno gubljenje tragova pamćenja-zbog protoka vremena i nekorištenja informacija 2. nemogućnost pronalaženja informacija u dugoročnom pamćenju- informacije treba pohraniti tako da ih što više povezujemo sa starim znanjem 3. potiskivanje ili represija- nemjerno ili nesvijesno zaoravljanje sadržaja koji su nam neugodni 4. interferencija: učenje jednog gradiva ometa učenje drugog pogotovo ako je gradivo slično (treba povećati razmak između učenja)