![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Antoine Marie Joseph Paul Artaud ![]() 4 setembre 1896 ![]() Marsella (França) ![]() |
Mort | 4 març 1948 ![]() París ![]() |
Causa de mort | càncer colorectal ![]() |
Sepultura | Cementiri Saint-Pierre (Marsella) ![]() |
Nacionalitat | Francès |
Activitat | |
Ocupació | Poeta, dramaturg, actor, director de teatre |
Gènere | Poesia, teatre, assaig, novel·la |
Influències | |
Influències en | |
Participà en | |
12 juny 1987 | documenta 8 ![]() |
Obra | |
Obres destacables | |
Família | |
Parella | Génica Athanasiou (1922–1927) ![]() |
Premis | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Antoine Marie Joseph Artaud, més conegut com a Antonin Artaud, (Marsella, 4 de setembre del 1896 - Ivry-sur-Seine, 4 de març del 1948) fou autor d'una vasta obra escrita que explora la majoria dels gèneres literaris, utilitzant-los com a camins cap a un art absolut. Els seus primerencs llibres de poemes L'ombilic des limbes (El melic dels limbs), del 1925, i Le Pèse-Nerfs (El pesanervis), anuncien ja el caràcter explosiu de la seva obra posterior. És més conegut com el creador del teatre de la crueltat, noció que ha exercit una gran influència en la història del teatre mundial.[2] Va treballar en 22 pel·lícules durant les dècades del 1920 i 1930, entre les quals destaquen Napoléon, d'Abel Gance i La Passió de Joana d'Arc, de Carl Theodor Dreyer, entre d'altres.