![]() Portada de l'edició de lAriodante | |
Forma musical | òpera ![]() |
---|---|
Compositor | Georg Friedrich Händel |
Llibretista | anònim |
Llengua del terme, de l'obra o del nom | italià |
Basat en | Ginevra, principessa di Scozia llibret d'Antonio Salvi, basat en els cants 4 a 6 de lOrlando furioso de Ludovico Ariosto (Ludovico Ariosto ![]() |
Creació | 12 d'agost-14 d'octubre de 1734 |
Data de publicació | segle XVIII ![]() |
Gènere | opera seria |
Parts | tres actes |
Catalogació | HWV HWV 33 ![]() |
Lloc de la narració | Ciutat d'Edimburg ![]() |
Personatges | King of Scotland (en) ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Estrena | |
Estrena | 8 de gener de 1735 |
Escenari | Covent Garden de Londres, |
Estrena als Països Catalans | |
Estrena al Liceu | 15 de maig de 2006 (estrena a Espanya) |
Ariodante és una òpera italiana composta per Georg Friedrich Händel (HWV 33) entre el 12 d'agost i el 14 d'octubre de 1734. El llibret, d'autor anònim, es basa en Ginevra, principessa di Scozia, d'Antonio Salvi, basat al seu torn en els cants 5 i 6 de l'Orlando furioso, de Ludovico Ariosto.
Fou estrenada al Covent Garden, a Londres, el 8 de gener de 1735. L'òpera estava acompanyada de ballets després de cada acte, però tingué un èxit limitat i només es tornà a representar, sense ballet, la temporada de 1736. En aquells moments, Händel havia de fer front a la forta competència de l'Opera of the Nobility, que tenia el suport del príncep de Gal·les i que aquella temporada havia aconseguit contractar Farinelli per a l'Artaserse, de Johann Friedrich Hasse.
Malgrat el seu limitat èxit inicial, va caure en l'oblit durant gairebé dos-cents anys. Una edició de la partitura es va publicar a principis de la dècada de 1960, des de la Hallische Händel-Ausgabe.[1] En la dècada de 1970, l'obra va començar a ser reviscuda, i ha arribat a ser considerada una de les millors òperes de Händel. El 29 de març de 1971, la Societat Händel de Nova York va realitzar l'estrena nord-americana de l'obra en una versió de concert amb la mezzosoprano Sophia Steffan en el paper principal i Judith Raskin com a Ginevra.[2]
Charles Cudworth ha parlat de la influència de la música de ball francesa en l'òpera.[3] Winton Dean ha assenyalat que l'acte 2 de l'òpera, en la seva versió original, és l'únic acte d'una òpera de Händel que acaba amb recitatius acompanyats.[4]