![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 11 setembre 1940 ![]() Newark (Nova Jersey) ![]() |
Residència | Manhattan ![]() |
Grup ètnic | Estats Units d'Amèrica ![]() |
Formació | Universitat de Colúmbia Sarah Lawrence College Friends' Central School ![]() |
Alçada | 180 cm ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Pel·lícula ![]() |
Ocupació | director de cinema, muntador, realitzador, productor de cinema, guionista, productor ![]() |
Activitat | 1960 ![]() |
Membre de | |
Gènere | Thriller, cinema de terror, cinema de gàngsters, drama i cinema de ficció criminal ![]() |
Família | |
Cònjuge | Darnell Gregorio-De Palma (1995–1997) Gale Anne Hurd (1991–1993) Nancy Allen (1979–1983), divorci ![]() |
Parella | Elli Medeiros (2000–2004) Margot Kidder (1972–) ![]() |
Fills | Willa Holland ( ![]() Piper De Palma ( ![]() Cameron De Palma ( ![]() Lolita de Palma ( ![]() ![]() |
Pare | Anthony Federico DePalma ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Brian De Palma (Newark, 11 de setembre de 1940),[1] de nom Brian Russell DePalma és un director de cinema, productor i guionista estatunidenc d'origen italià.[2]
Amb una carrera de més de 50 anys, és més conegut pel seu treball en els gèneres de suspens, delicte i thriller psicològic. Entre les seves pel·lícules destacades s'inclouen èxits populars de taquilla com Carrie (1976), Vestida per matar (Dressed to Kill, 1980), Scarface (1983), Els Intocables d'Eliot Ness (The intouchables, 1987) i Missió: Impossible (Mission: Impossible, 1996), a més de favorits de culte com Sisters (1972), Phantom of the Paradise (1974), Blow Out (1981), Body Double (1984), Cors de ferro (Casualties of War, 1989), Atrapat pel passat (Carlito's way, 1993) i Femme Fatale (2002).[3]
De Palma és citat sovint com a membre destacat de la nova generació de directors de cinema de Hollywood.[4] El seu estil de direcció sovint fa ús de cites d'altres pel·lícules o estils cinematogràfics i té la influència de cineastes com Alfred Hitchcock i Jean-Luc Godard.[4] Les seves pel·lícules han estat criticades per la seva violència i contingut sexual, però també han estat defensades per destacats crítics nord-americans com Roger Ebert i Pauline Kael.[3][5][6]