![]() ![]() | |
---|---|
![]() | |
Designació provisional | 1P/1982 U1, 1982i, 1P/1909 R1, 1909c, 1P/1835 P1, 1835 III, 1P/1758 Y1, 1759 I, 1P/1682 Q1, 1682, 1P/1607 S1, 1607, 1P/1531 P1, 1531, 1P/1456 K1, 1456, 1P/1378 S1, 1378, 1P/1301 R1, 1301, 1P/1222 R1, 1222, 1P/1145 G1, 1145, 1P/1066 G1, 1066, 1P/989 N1, 989, 1P/912 J1, 912, 1P/837 F1, 837, 1P/760 K1, 760, 1P/684 R1, 684, 1P/607 H1, 607, 1P/530 Q1, 530, 1P/451 L1, 451, 1P/374 E1, 374, 1P/295 J1, 295, 1P/218 H1, 218, 1P/141 F1, 141, 1P/66 B1, 66, 1P/-11 Q1, -11, 1P/-86 Q1, -86, 1P/-163 U1, -163, 1P/-239 K1, -239, 1986 III, 1910 II ![]() |
Tipus | cometa de tipus Halley, cometa periòdic i objecte proper a la Terra ![]() |
Data de descobriment | 466 aC[1], 240 aC, 25 desembre 1758[2] i 164 aC ![]() |
Epònim | Edmond Halley[3] ![]() |
Cos pare | Sol ![]() |
Cossos fills | |
Època | 2449400.5 (17 de febrer de 1994) |
Dades orbitals | |
Vegeu-ne la posició actual | |
Apoàpside | 35,08231 ua[4] 35,28092 ua[2] ![]() |
Periàpside | 0,58598 ua (arg (ω): 111,33249)[4] 0,57472 ua (arg (ω): 111,33249)[2] ![]() |
Semieix major a | 17,8341 ua[4] i 17,92782 ua[2] ![]() |
Excentricitat e | 0,96714[4] 0,96794[2] ![]() |
Període orbital P | 75,32 a[4] i 27.726,15 d[2] ![]() |
Anomalia mitjana M | 38,38426 °[4] 274,14049 °[5] ![]() |
Inclinació i | 162,26269 °[4] 162,18787 °[2] ![]() |
Longitud del node ascendent Ω | 58,42008 °[4] i 59,11448 °[2] ![]() |
Característiques físiques i astromètriques | |
Diàmetre | 11 km[6] ![]() |
Magnitud absoluta | 5,5[2] ![]() |
Massa | 220 Tg[7] ![]() |
Densitat mitjana | 850 kg/m³[8] ![]() |
Albedo | 0,04 (albedo geomètrica)[9] ![]() |
Catàlegs astronòmics | |
Identificador JPL | 1000036 ![]() |
El cometa de Halley[10] (1P/Halley) és un cometa periòdic, gran i brillant, que orbita al voltant del Sol cada 76 anys de mitjana, encara que el seu període orbital pot oscil·lar entre 74 i 79 anys. És un dels més ben coneguts i més brillants dels cometes de període curt del cinturó de Kuiper.
El cometa de Halley va ser el primer cometa reconegut com a periòdic. Fins al Renaixement, el consens filosòfic sobre la naturalesa dels cometes, promogut per Aristòtil, era que eren pertorbacions a l'atmosfera terrestre. Aquesta idea va ser refutada l'any 1577 per Tycho Brahe, que va utilitzar mesures de paral·laxi per demostrar que els cometes s'havien de trobar més enllà de la Lluna. Molts encara no estaven convençuts que els cometes orbitaven al voltant del Sol i, en canvi, van suposar que havien de seguir camins rectes a través del sistema solar.[11]
Edmond Halley, amic i editor d'Isaac Newton, en Synopsis of the Astronomy of Comets de 1705, va emprar les noves lleis de Newton per calcular els efectes gravitatoris de Júpiter i Saturn a les òrbites dels cometes.[12] Després d'haver compilat una llista de 24 observacions de cometes, va calcular que els elements orbitals d'un segon cometa que havia aparegut el 1682 eren gairebé els mateixos que els de dos cometes que havien aparegut el 1531 (observat per Petrus Apianus) i el 1607 (observat per Johannes Kepler).[13] Halley va concloure així que els tres cometes eren, de fet, el mateix objecte que tornava aproximadament cada 76 anys, un període que s'ha trobat que varia entre 74 i 79 anys. Després d'una estimació aproximada de les pertorbacions que el cometa suportaria per l'atracció gravitatòria dels planetes, va predir el seu retorn per al 1758.[14] Si bé havia observat personalment el cometa al voltant del periheli el setembre de 1682,[15] Halley va morir el 1742 abans que pogués observar el seu retorn previst.[16]