Enric I d'Anglaterra (versemblantment Selby, Yorkshire, setembre del 1068- Lyons-la-Forêt, a prop de Rouen, Normandia 1135) fou rei d'Anglaterra de l'any 1100 fins a la seva mort.
Com a quart fill mascle de Guillem el Conqueridor, des de la seva infantesa s'esperava que Enric seguís la carrera eclesiàstica, i per això va rebre una excel·lent educació. El cronista Guillem de Malmesbury afirma que Enric un cop va dir que un rei sense lletres era un ase coronat. Fou segurament el primer rei normand que va dominar amb fluïdesa l'anglosaxó. La seva erudició, el seu interès pel món de les lletres i el seu domini del llatí feren que fos conegut amb el sobrenom de Bellclergue (Beauclerc en francès), que cal entendre com a «el ben instruït, el docte, el lletraferit». També fou conegut amb el sobrenom de Lleó de la Justícia per les seves reformes i millores del sistema legislatiu i de l'aparell administratiu de la seva època.