![]() | |
Tipus | escriptura logogràfica, escriptura natural i sistema d'escriptura ![]() |
---|---|
Llengües | xinès, japonès, coreà, llengua d'Okinawa, vietnamita i llengües zhuang ![]() |
Creador | Cang Jie ![]() |
Creació | 1200 aC ![]() |
Origen | Xina ![]() |
Basat en | escriptura de l'os de l'oracle ![]() |
Història | evolució dels caràcters xinesos i history of Chinese characters (en) ![]() ![]() |
ISO 15924 | Hani ![]() ![]() |
Direcció del text | vertical i de dreta a esquerra i d'esquerra a dreta ![]() |
Interval Unicode | U+2E80-2EFF,U+3000-303F,U+3200-32FF,U+3300-33FF,U+3400-4DBF,U+4E00-9FFF,U+F900-FAFF,U+FE30-FE4F ![]() |
Mapa de distribució | |
L'escriptura xinesa està basada en l'ús dels signes propis anomenats caràcters xinesos (xinès: 漢字 / 汉字, pinyin: hànzì). Aquest sistema d'escriptura, d'origen logogràfic i similar en aquest sentit als sistemes maia i egipci, és un dels trets més distintius de la cultura xinesa. Hi ha milers de caràcters que s'han utilitzat durant almenys tres mil anys com a forma escrita, i que van ser adoptats també per altres llengües asiàtiques, en particular el japonès, el coreà i el vietnamita. Aquestes dues últimes van abandonar quasi per complet l'ús de caràcters durant la segona meitat del segle xx, mentre que al Japó se'n continuen utilitzant, i s'hi anomenen kanji.