La fotografia de difunts va ser una pràctica molt estesa en el segle xix que, bàsicament, consistia a vestir a un cadàver recent difunt amb les seues robes personals i participar-lo d'un últim retrat grupal, amb els seus companys, familiars, amics, o retratar-lo individualment. El motiu pel qual –aleshores– aquest tipus d'imatges no eren considerades morboses, pot haver-se degut a l'ideal social que es gestara a l'època del Romanticisme. En aquest període es tenia una visió nostàlgica dels temes medievals, i es concebia la mort amb un aire molt més sentimental, alguns la van veure com un privilegi.