Els icarians van conformar un moviment d'utòpics francesos, liderats per Étienne Cabet, que van establir un grup de comunes igualitàries a Amèrica del Nord entre 1848 i 1898.
Icària va ser el nom donat pel teòric polític i socialista utòpic Étienne Cabet a la seva ciutat ideal, una utopia que es fundava sobre principis comunistes. Per extensió, "Icària" serà el nom atorgat a les comunes fundades pels adeptes de Cabet a Amèrica.
El moviment icarià va durar quaranta-nou anys. Com totes les utopies d'aleshores, els icarians es van diluir a l'interior de la seva pròpia comunitat. El seu pobre planejament i administració financera, juntament amb les disputes personals, semblen haver estat les arrels de la desintegració.