![]() |
Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
![]() ![]() | |
Història | |
---|---|
Creació | 216 ↔ 277 |
Fundador | Manie (kish) ![]() |
Data de dissolució o abolició | segle XIV segle XIII ![]() |
' | Arzhang (en) ![]() |
' | Fundamental Epistle (en) ![]() |
242 | Shabuhragan (en) ![]() |
segle III | Gospel of Mani (en) ![]() |
segle IV | Kephalaia of the Teacher (en) ![]() ![]() |
Activitat | |
Influències | |
El maniqueisme (en persa modern آیینِ مانی Āyīn-e Mānī) és una antiga religió dualista i gnosticista,[1] fundada pel profeta part[2] Mani (216–274 dC) a l'Imperi Sassànida,[3] durant el segle III.[4]
Molts elements de la seva doctrina deriven del zoroastrisme, del budisme, del mitraisme i dels cultes babilònics. Es va difondre a la Xina, Àsia central, Mesopotàmia, Síria, Palestina, Egipte, Àfrica, Hispània, Gàl·lia i Itàlia. Va influir altres religions dualistes i monoteistes contemporànies, com el cristianisme, l'islam, el budisme i el zoroastrisme. A Àsia va perdurar almenys fins al segle xvii.[5]
En sentit general indica qualsevol opinió o actitud que tendeix a dividir les coses en dues parts: l’una completament bona i acceptable, l’altra dolenta i rebutjable,[6] sense matisos i sense un estat intermedi.[7]
Mani també és conegut com a Mani Hayya («Mani el Vivent»), que en grec antic va esdevenir manikhaĩos, d'on procedeix el mot «maniqueu».[8]