ଓଡିଆ ((IAST)) | |
---|---|
![]() ![]() | |
Tipus | llengua i llengua viva ![]() |
Ús | |
Parlants | 31 milions (1996) |
Parlants nadius | 34.500.000 ![]() ![]() |
Rànquing | 31 (1996) |
Oficial a | L'estat d'Orissa, Índia |
Autòcton de | Àsia meridional |
Estat | Orissa (Índia) |
Classificació lingüística | |
llengua humana llengües indoeuropees llengües indoiranianes llengües indoàries ![]() | |
Característiques | |
Sistema d'escriptura | oriya ![]() |
Institució de normalització | Sense regulació oficial |
Codis | |
ISO 639-1 | or |
ISO 639-2 | ori |
ISO 639-3 | ory ![]() |
SIL | ori |
Glottolog | oriy1255 ![]() |
Ethnologue | ory ![]() |
ASCL | 5216 ![]() |
IETF | or ![]() |
L'oriya (ଓଡ଼ିଆ; oṛiā) és una llengua oficial a l'estat d'Orissa, Índia. És del grup indoiranià de la família indoeuropea, i és parlada per 35 milions de persones. Procedeix del mateix tronc que l'assamès i el bengalí. Pel que fa al lèxic i a la fonètica, és la més propera al sànscrit de totes les llengües índies actuals.[1] Documentada ja amb una rica literatura escrita des del segle xiii, en què destaca una versió del Mahabharata del segle xiv, i que a partir del segle xvi tractà sobretot temes religiosos.[1][2]
De totes les llengües del nord de l'Índia, l'oriya és la que té menys influència persa o àrab en la gramàtica. Distingeix entre éssers humans, éssers vius i objectes per al gènere. S'usa el plural per a mostrar respecte a les persones. No conté articles. Consta de sis vocals i vint-i-vuit consonants.
Els principals dialectes de l'oriya són: mughalbandi —esdevingut varietat estàndard de la llengua—, oriya meridional, oriya nord-occidental, oriya occidental (o sambalpuri), oriya de Balasore del nord, oriya de Midnapore i halbi.[2]