Rosetta stone (anglès) i ロゼッタ・ストーン (japonès) ![]() | |
---|---|
![]() ![]() | |
Tipus | objecte arqueològic, Überrest i inscripció bilingüe ![]() |
Creador | Ptolemeu V Epífanes ![]() |
Creació | 196 aC |
Data de descobriment o invenció | 15 juliol 1799 ![]() |
Lloc de descobriment | Fort Julien ![]() |
Període | dinastia Ptolemaica i període hel·lenístic ![]() |
Material | granodiorita ![]() |
Mida | 112,3 (![]() ![]() ![]() ![]() |
Llengua | grec antic i egipci ![]() |
Propietat de | Museu Britànic ![]() |
Col·lecció | Museu Britànic (Camden) ![]() |
Catalogació | |
Número d'inventari | EA24 ![]() |
Catàleg |
La pedra de Rosetta és una pedra de granodiorita[1] (sovint identificada erròniament com a basalt) de 112 cm d'alçada, 76 cm d'amplada i uns 28 cm de gruix[2] mentre que el seu pes és d'aproximadament 760 kg.[2] Presenta tres inscripcions: la superior en jeroglífics de l'antic Egipte, la central en escriptura demòtica egípcia i la inferior en grec antic[3] d'un mateix decret de Ptolemeu V del 196 aC. La superfície frontal està polida i les inscripcions lleugerament incises, els laterals estan suavitzats i la part posterior està toscament treballada, segurament perquè no estava a la vista en la seva ubicació originària.[4] Com que el grec era ben conegut, la pedra va ser la clau per al desxiframent dels jeroglífics egipcis, el 1822, per Jean-François Champollion, i el 1823, Thomas Young la va estudiar. La descoberta va facilitar la traducció d'altres texts jeroglífics. La pedra es troba actualment al Museu Britànic de Londres.