![]() |
Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
La pintura flamenca tradicionalment conegut com els Primitius flamencs, fa referència al treball d'artistes actius als Països Baixos de Borgonya i dels Habsburg durant el període del Renaixement del Nord dels segles XV i XVI.
Es va desenvolupar especialment a les ciutats de Bruges, Gant, Mechelen, Lovaina, Tournai i Brussel·les, totes a l'actual Bèlgica. El període comença aproximadament amb Robert Campin i Jan van Eyck a la dècada de 1420 i dura almenys fins a la mort de Gerard David el 1523.[1] El final d'aquest període no és unànime entre els historiadors de l'art: molts consideren que dura fins a la mort de Pieter Brueghel el Vell l'any 1569, o fins a la revolta dels captaires de 1566, o fins i tot fins a principis del segle XVII. Aquest període correspon al del Renaixement italià, però es veu com una cultura artística independent de l'humanisme que caracteritza els desenvolupaments al centre d'Itàlia.[2]
S'inscriu dins del Renaixement europeu del segle xv i el segle xvi, que es va desenvolupar amb certa independència del Renaixement italià, encara que va acabar notant la seva influència. La seva concepció medieval de l'artista com a artesà va evitar que molts d'aquests pintors fossin reconeguts, ja que bastants no signaven les obres fins avançat el segle xvi. Tampoc es van lliurar massa a la reflexió sobre el seu art, per la qual cosa són escasses les biografies i els tractats sobre les seves tècniques, encara que algun ens n'ha arribat.