Marie Terezie | |
---|---|
arcivévodkyně rakouská, uherská a česká královna, vévodkyně burgundská a hraběnka tyrolská | |
![]() Martin van Meytens: Marie Terezie Habsburská | |
Doba vlády | 20. října 1740 – 29. listopadu 1780 |
Korunovace | 25. června 1741, Prešpurk (uherskou královnou) 12. května 1743, Praha (českou královnou) |
Úplné jméno | Marie Terezie Valpurga Amálie Kristýna |
Narození | 13. května 1717 Vídeň ![]() |
Úmrtí | 29. listopadu 1780 (ve věku 63 let) Vídeň ![]() |
Pohřbena | Císařská hrobka ve Vídni |
Předchůdce | Karel VI. v Českých zemích fakticky: Karel VII. Bavorský |
Nástupce | Josef II. |
Manžel | František I. Štěpán Lotrinský |
Potomci | Josef II. Leopold II. Marie Antoinetta a dalších třináct dětí |
Rod | Habsburkové |
Dynastie | zakladatelka Habsbursko-Lotrinské dynastie |
Otec | Karel VI. |
Matka | Alžběta Kristýna Brunšvická |
Podpis | ![]() |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Marie Terezie, celým jménem Marie Terezie Valpurga Amálie Kristýna, německy Maria Theresia Walburga Amalia Christiana (13. května 1717, Vídeň – 29. listopadu 1780, Vídeň), z rodu Habsburků byla arcivévodkyně rakouská, královna uherská, královna česká a markraběnka moravská atd.[1][2] Byla jedinou vládnoucí ženou na českém trůně. Jejím manželem se 14. února 1736 stal František I. Štěpán Lotrinský, v letech 1745–1765 římský císař.
Přestože měla nástupnická práva zajištěna Pragmatickou sankcí, kterou v předešlých letech uznala za cenu různých ústupků většina evropských mocností, po smrti otce Karla VI. byly její nároky zpochybněny především ze strany Pruska a Francie. Hned od počátku její vlády byly vedeny války o rakouské dědictví, které přerostly v celoevropský konflikt. V této válce ztratila Slezsko a pokus o jeho opětovné získání nebyl úspěšný ani v následující sedmileté válce. V návaznosti na vojenské konflikty přistoupila k řadě reforem (Tereziánské reformy), které se primárně týkaly armády a centralizace státní správy.[3] K nejvýznamnějším reformám s přesahem až do současnosti patřilo zavedení povinné školní docházky (1774).[4] Zásahy do chodu habsburské monarchie v duchu osvícenského absolutismu probíhaly v součinnosti s významnými osobnostmi z řad šlechty (hrabě Bedřich Haugwitz, kníže Václav Antonín Kounic), v oblasti zdravotnictví prosadil svůj vliv její osobní lékař Gerard van Swieten.
V roce 1743 byla korunována českou královnou a po několika dalších pobytech v Praze iniciovala rozsáhlou přestavbu Pražského hradu do jeho současné podoby (1753–1775, architekt Nicolò Pacassi).
Se svým manželem měla celkem 16 dětí, z nichž šest zemřelo v dětském věku. Synové Josef II. (1741–1790) a Leopold II. (1745–1792) se postupně stali římskými císaři. Z dcer se stala nejznámější nejmladší Marie Antoinetta (1755–1793), jejíž sňatek s Ludvíkem XVI. stvrdil spojenectví s Francií uzavřené již před sedmiletou válkou. Marie Terezie u svých dětí uplatňovala sňatkovou politiku, díky které si už za svého života vysloužila přezdívku matka Evropy[5] a rovněž přezdívky tchyně Evropy a babička Evropy.