Aleksej Navalnyj | |
---|---|
![]() 22. oktober 2011 | |
Personlig information | |
Fulde navn | Aleksej Anatoljevitj Navalnyj |
Født | 4. juni 1976 Butyn, Moskva oblast, Rusland ![]() |
Død | 16. februar 2024 (47 år) Straffekoloni nr. 3, Jamalo-Nenetsk[1], Tjumen oblast, Rusland ![]() |
Dødsårsag | Ukendt |
Gravsted | Borisovskoye Cemetery[2] ![]() |
Nationalitet | ![]() |
Bopæl | Moskva (til 2021) ![]() |
Højde | 189 cm[3] ![]() |
Politisk parti | Jabloko, Fremtidens Rusland, Fremskridtspartiet, Rusland ![]() |
Far | Anatolij Navalnyj ![]() |
Mor | Ljudmila Navalnaja ![]() |
Søskende | Oleg Navalnyj ![]() |
Ægtefælle | Julija Navalnaja (2000-2024) ![]() |
Børn | Dasja Navalnaja, Zakhar Navalnyj ![]() |
Uddannelse og virke | |
Uddannelsessted | Moskvas finansakademi (1999-2001), Yale World Fellows Program, Yale University (til 2010, 2010), Russisk universitet for folkevenskab (til 1998) ![]() |
Medlem af | Yale World Fellows Program, Den russiske oppositions koordinationsråd (2012-2024) ![]() |
Beskæftigelse | Aktivist, advokat, politiker ![]() |
Fagområde | Rights in politics[4], opposition, retsvidenskab, politik ![]() |
Arbejdsgiver | Organisation til bekæmpelse af korruption, Aeroflot (2012-2013) ![]() |
Arbejdssted | Moskva ![]() |
Kendte værker | Putins Palads, Don't Call Him Dimon[5] ![]() |
Nomineringer og priser | |
Udmærkelser | Borisa Nemtsova-prisen (2021), den europæiske platform for erindring og samvittighedspris (2015), Årets person (2009), Dresdenprisen (2024), FP Top 100 Globale tænkere (2011) med flere ![]() |
Fængslet i | Korrektionskoloni nr. 2, Vladimir Oblast, IK-6 Penal Colony[6], Straffekoloni nr. 3, Jamalo-Nenetsk[1] ![]() |
Signatur | |
![]() | |
Eksterne henvisninger | |
Aleksej Navalnyjs hjemmeside ![]() | |
Information med symbolet ![]() |
Aleksej Anatolevitj Navalnyj (russisk: Алексе́й Анато́льевич Нава́льный; født 4. juni 1976 i Butyn, Odintsovskij rajon, Moskva oblast, Russiske SFSR, Sovjetunionen, død 16. februar 2024[7]) var en russisk politisk aktivist i Ruslands opposition. Han blev kendt gennem den russiske blogosfære og i massemedier for sociale kampagner. Kampagnerne handlede hovedsageligt om korruption i Rusland, og hvordan politiske ledere og statslige virksomheder bryder de russiske love. Han skrev også i trykte russiske medier, som Forbes Rusland.
Hans blog og demonstrationerne han organiserede var målrettet mod korruption og partiet Forenede Rusland - et parti han kaldte "Svindlernes og tyvenes parti".[8]
Da han begyndte sin karriere som aktivist, var han mindretalsaktionær i nogle børsnoterede semioffentlige selskaber. Som aktionær i selskaberne, havde han ret til at inspicere dem. Han nægtedes dog indsigt, men forsøgte i sin egenskab af advokat stadig at få dette, men uden held. Et eksempel på dette var, da banken VTB købte et stort antal kinesiske olieboringsfaciliteter, en begivenhed, der omtaltes meget. I 2007 blev Navalnyj ekskluderet fra Ruslands socialliberale oppositionsparti Jabloko på grund af hans nationalkonservatisme.
I december 2010 grundlagde han Rospil, et meget omtalt projekt og hjemmeside, med det mål at afdække og rapportere korruption i de offentlige indkøb. Rospil, som har flere fuldtidsansatte advokater, finansieres udelukkende gennem crowdfunding.
I april 2012 blev Navalnyj omtalt af Time Magazine som en af verdens 100 mest indflydelsesrige personer.[9]
Han grundlagde også National Demokratisk Bevægelse Narod.[10]
Den 18. juli 2013 blev Navalnyj idømt fem års fængsel for underslæb, som dog blev konverteret til en betinget dom. Højesteret sendte sagen tilbage til en ny retssag i Kirov, hvor han i februar 2017 igen blev dømt. EU's udenrigschef Catherine Ashton udtalte at hun var "bekymret over dommen". Navalnyj offentliggjorde i december 2016 sit kandidatur til præsidentvalget i Rusland i 2018, og åbnede kampagnekontorer i Sankt Petersborg, hvor han indsamlede underskrifter til støtte for sin kampagne, men dommen betød, at han ikke kunne stille op til præsidentvalget.[11][12]
I marts 2017 lancerede Aleksej Navalnyj og hans Antikorruptionskampagne, "Han er ikke din Dimon", hvor han anklagede daværende premierminister Dmitrij Medvedev for korruption.[13] [14]
Den 26. marts organiserede Navalnyj en række antikorruptionsdemonstrationer i 95 byer i Rusland og fire byer i udlandet: London, Prag, Basel og Bonn.[15]
Den 27. april 2017 blev Navalnyj uden for sit antikorruptionskampagnekontor angrebet af ukendte med en blanding af farvestoffet brillantgrøn (en) og andre komponenter i ansigtet. Angiveligt tabte han 80 % af synet i sit højre øje.[16][17] Navalnyj beskyldte Kreml for at have orkestreret angrebet.[18][19]
I forbindelse med demonstrationer arrangeret af Navalnyj den 12. juni 2017, blev han ifølge hans kone, Julija Navalnaja, tilbageholdt af politiet.[20]
Han var gift og fik to børn.
I december 2023 kom Navalny i nyt fængsel i Sibirien.