Heike Kamerlingh Onnes | |
---|---|
![]() | |
Personlig information | |
Født | 21. september 1853 ![]() Groningen, Holland ![]() |
Død | 21. februar 1926 (72 år) ![]() Leiden, Holland ![]() |
Gravsted | Kerkhof Dorpskerk Voorschoten ![]() |
Nationalitet | ![]() |
Far | Harm Kamerlingh Onnes ![]() |
Mor | Anna Gerdina Coers ![]() |
Søskende | Menso Kamerlingh Onnes, Jenny Kamerlingh Onnes ![]() |
Ægtefælle | Maria Adriana Wilhelmina Elisabeth Bijleveld ![]() |
Barn | Albert Kamerlingh Onnes ![]() |
Uddannelse og virke | |
Uddannelsessted | Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg (1871-1873), Rijksuniversiteit Groningen (fra 1870) ![]() |
Medlem af | Royal Society (fra 1916), Académie des sciences, Sovjetunionens videnskabsakademi, Det Kongelige Nederlandske Videnskabsakademi (fra 1883), National Academy of Sciences (fra 1920) med flere ![]() |
Beskæftigelse | Professor, universitetsunderviser, fysiker, opfinder, videnskabsmand ![]() |
Fagområde | Superledning, eksperimentalfysik, videnskabshistorie, kulde, fysik med flere ![]() |
Deltog i | Første Congrés Solvay, Tredje Congrés Solvay ![]() |
Arbejdsgiver | Universiteit Leiden (1882-1924) ![]() |
Kendte værker | superledning ![]() |
Påvirket af | Johannes Diderik van der Waals ![]() |
Nomineringer og priser | |
Udmærkelser | Matteucci-medaljen (1910), Foreign Member of the Royal Society (1916), Rumfordmedaljen (1912), Franklin Medal (1915), Nobelprisen i fysik (1913) ![]() |
Information med symbolet ![]() |
![]() |
Nobelprisen i fysik 1913 |
Heike Kamerlingh Onnes (født 21. september 1853 i Groningen, død 21. februar 1926 i Leiden[1]) var en hollandsk fysiker.
Han blev tildelt Nobelprisen i fysik i 1913 for sin forskning omkring ekstremt lave temperaturer (nær det absolutte nulpunkt), en forskning som blandt andet førte til produktionen af flydende helium.[2]
Han var den første til at opdage elektrisk Superledning (i kviksølv) i 1911.