Henrik Rung | |
---|---|
![]() | |
Information | |
Født | 31. marts 1807 ![]() København, Kongeriget Danmark ![]() |
Død | 12. december 1871 (64 år) ![]() København, Kongeriget Danmark ![]() |
Gravsted | Holmens Kirkegård ![]() |
Statsborger | Danmark ![]() |
Børn | Frederik Rung, Sophie Keller, Georg Rung ![]() |
Beskæftigelse | Dirigent, komponist ![]() |
Information med symbolet ![]() |
Henrik Rung (31. marts 1807 i København – 12. december 1871 sammesteds) var en dansk komponist, sangpædagog og dirigent, far til Frederik og Georg Rung og Sophie Keller.
Rung blev født i København, flyttede til Næstved i september 1816, hvor han modtog guitar- og violinundervisning.[1] I 1825 kom han tilbage til København, hvor han bl.a. fik undervisning i musikteori af C.E.F. Weyse. I 1828 blev han elev på kontrabas i Det Kongelige Kapel, og i 1834 fik han ansættelse som kongelig kapelmusikus.
Han fik i 1837 et rejselegat til Italien, hvor han studerede italiensk vokalmusik og afskrev en lang række ikke-udgivne værker fra den italienske renæssancemusik. Da han kom tilbage til Danmark, blev han i 1842 syngemester på Det Kongelige Teater og en meget søgt sanglærer.
I 1851 stiftede han kormusikforeningen Cæciliaforeningen, hvis formand han var fra 1851-1871. 1862 blev han Ridder af Dannebrog og 1866 titulær professor.
Rung var en flittig komponist, der skrev både operaer og syngestykker og musikken til flere hundrede sange og romancer. Mest kendt er nok I Danmark er jeg født, men han skrev også melodi til kendte salmer som Kimer, I klokker!, Alt står i Guds Faderhånd og Kirkeklokke, ej til Hovedstæder.
Han er begravet på Holmens Kirkegård.