Rudolf Carnap Samtidsfilosofi | |
---|---|
Født | 18. maj 1891 ![]() Ronsdorf, Nordrhein-Westfalen, Tyskland ![]() |
Død | 14. september 1970 (79 år) ![]() Santa Monica, Californien, USA ![]() |
Nationalitet | ![]() |
Bopæl | Wuppertal Californien (til 1970) ![]() |
Uddannelse og virke | |
Uddannelsessted | Humboldt-Universität zu Berlin (1917-1918), Freiburgs Universitet, Friedrich-Schiller-Universität Jena (1910-1921), Wien Universitet ![]() |
Medlem af | National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences ![]() |
Beskæftigelse | Logiker, universitetsunderviser, videnskabsfilosof, sprogfilosof, analytisk filosof, filosof, esperantist ![]() |
Fagområde | Matematikkens filosofi, metafysik, sprogfilosofi, filosofi, logik med flere ![]() |
Arbejdsgiver | University of Chicago (1936-1952), Wien Universitet (fra 1926), University of California, Los Angeles (fra 1954), Karlsuniversitetet (fra 1931) ![]() |
Arbejdssted | Prag, Princeton, Wien, Los Angeles ![]() |
Bevægelse | Logisk positivisme ![]() |
Påvirket af | Alfred Tarski, Franz Brentano, Edmund Husserl, Gottlob Frege, Bruno Bauch med flere ![]() |
Nomineringer og priser | |
Udmærkelser | Guggenheim-Stipendium (1952) ![]() |
Information med symbolet ![]() |
Rudolf Carnap (født 18. maj 1891, død 14. september 1970) var en tysk filosof og logiker. Carnap var en forgrundsfigur inden for den logiske positivisme og især i den såkaldte Wienerkreds. Han forlod Tyskland for USA i 1935 på grund af nazificeringen.
For Carnap bestod filosofiens opgave i den logiske analyse af (videnskabs)sproget, hvorved han var en af de første teoretikere at nyttiggøre de banebrydende logiske arbejder af Gottlob Frege, Bertrand Russell und Alfred North Whitehead for erkendelses- og videnskabsteoretiske spørgsmål[1]
Inspireret af Bertrand Russells logiske konstruktioner forfattede Carnap 1928 Der logische Aufbau der Welt (Verdens logiske opbygning). Carnap argumenterer for, under indflydelse af den såkaldte gestaltpsykologi[2], at det umiddelbart givne er en helhed af hvad han kaldte elementaroplevelser. Ser man for eksempel på et maleri, så ser man ikke bare maleriet, men man føler også sin tyngde, hører lyde omkring sig og føler temperaturen. Denne helhed er en elementaroplevelse. De forskellige dele i oplevelsen når man ikke frem til ved at opdele helheden; i stedet sammenligner man elementaroplevelser, kvasianalyse.
I denne kvasianalyse kommer man til lighedserindringer hvor man opdager hvilket forhold der findes mellem to elementaroplevelser. Man sorterer elementaroplevelser i lighedskredse. Alle begreber skulle nu kunne definieres ved hjælp af lighedserindring.