William Henry Harrison | |
---|---|
![]() | |
9. amerikanske præsident | |
Embedsperiode 4. marts 1841 – 4. april 1841 | |
Vicepræsident | John Tyler |
Foregående | Martin Van Buren |
Efterfulgt af | John Tyler |
Personlige detaljer | |
Født | 9. februar 1773 Charles City County, Virginia |
Død | 4. april 1841 (68 år) Washington, D.C. |
Gravsted | William Henry Harrison Tomb State Memorial |
Politisk parti | Whig-partiet |
Højde | 1,73 m |
Ægtefælle(r) | Anna Symmes Harrison |
Mor | Elizabeth Bassett |
Far | Benjamin Harrison V |
Uddannelsessted | Hampden–Sydney College University of Pennsylvania |
Beskæftigelse | Soldat |
Religion | Episkopal |
Underskrift | ![]() |
Informationen kan være hentet fra Wikidata. |
William Henry Harrison (født 9. februar 1773, død 4. april 1841) var den niende præsident af USA, militærofficer og politiker, og den første præsident, der døde i embedet. Harrison var den ældste valgte præsident indtil Ronald Reagan i 1981, og den sidste præsident, der blev født før USA's uafhængighedserklæring. Han døde på sin 32. dag som præsident[1]—den korteste periode som præsident for USA i historien. Hans død startede en kort forfatningsmæssig krise, men krisen endte med at løse mange spørgsmål om hvem, der er først i rækken til det amerikanske præsidentembede—spørgsmål, der var efterladt ubesvarede af USA's forfatning indtil vedtagelsen af den 25. ændring af USA's forfatning.
Før han blev valgt som præsident, sad Harrison som den første delegerede fra Nordvestterritoriet, som guvernør for Indianaterritoriet og senere som repræsentant og senator fra Ohio. Hans oprindelige berømmelse stammede fra Slaget ved Tippecanoe, hvor han ledte de amerikanske tropper mod amerikanske indianere i 1811—en begivenhed, der gav ham tilnavnet "Tippecanoe" (eller "Old Tippecanoe"). Som general i den efterfølgende Britisk-amerikanske krig var hans mest notable bidrag en sejr ved Slaget om Thames i 1813, der sluttede krigshandlingerne i hans region.
Efter krigen flyttede Harrison til Ohio, hvor han blev valgt til USA's Kongres, og i 1824 blev han medlem af Senatet. Der sad han i en afbrudt periode, inden han blev udnævnt til Minister Plenipotentiary i Colombia i maj 1828. I Colombia underviste han Simon Bolívar om demokrati, før han vendte tilbage til sin farm i Ohio, hvor han boede relativt tilbagetrukket indtil sin nominering som præsident i 1836. Efter nederlaget vendte han tilbage til farmen, inden han blev valgt som præsident i 1840.