Burundi kuningas oli Burundi kuningriigi valitseja. Tema tiitel oli mwami.
Burundi kuningate nimed vahelduvad tsüklitena: Ntare ('lõvi'), Mwezi ('täiskuu'), Mutaga ('keskpäev'), Mwambutsa ('see, kes läheb läbi'). Ajalooliselt on teada kaks niisugust tsüklit (alates Ntare III Rushatsist). Pärimuslik valitsejate nimekiri sisaldab neli niisugust tsüklit.
Et pärimus on vastuoluline, pole ajaloolaste seas kuningate arvu ja kronoloogia suhtes üksmeelt. Dünastia rajajaks peetakse üksmeelselt Ntare Rushatsit, kuid tema valitsemise aeg on vaieldav. Pikema kronoloogia võtsid kasutusele 19. sajandi lõpu misjonärid. Piiskop Julien Gorju võttis 1930. aastatel kasutusele lühema kronoloogia. Pikem kronoloogia lisas Burundi valitsejatele prestiiži. Lühem kronoloogia põhineb olemasolevatel haudadel, võrdlusel Rwanda kuningate haudadega; ta ei välista varasemat riiklust. Lühem kronoloogia on tänapäeval tunnustatum.
16. sajandil oli Burundi kuningriik, mille valitseja oli mwami, kes kuulus tutside hulka. Aristokraatia (ganwa) omas suuremat osa maast ning nõudis põlluharijatelt ja karjakasvatajatelt andamit.
Kui Burundi sai Saksamaa protektoraadiks ning seejärel Saksa Ida-Aafrika osaks, jäi kuningate võim suuresti tseremoniaalseks, kuid siiski mingil määral säilis. Ka Belgia säilitas kuninga institutsiooni. 1. juulil 1962 Burundi iseseisvus konstitutsioonilise monarhiana, mille riigipea oli kuningas. Viimane kuningas oli Ntare V, kelle kukutas 1966 Michel Micombero, kuulutades Burundi 28. novembril 1966 vabariigiks.