DNA-viivakoodaus on geeniteknologian menetelmä, jossa lajin perimästä etsitään emäsjono eli pätkä DNA:ta, joka on kyseiselle lajille mahdollisimman ainutlaatuinen ja vaihtelee mahdollisimman vähän lajin eri yksilöiden välillä. Näin löytynyt DNA-viivakoodi toimii tuntomerkkinä, joka helpottaa lajin tunnistamista. Idea esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2003 ja se on verrattavissa kaupan tuotteissa oleviin viivakoodeihin, jotka ovat yhtä lailla ainutlaatuisia eri tuotteiden välillä. DNA-viivakoodauksesta on apua etenkin sellaisten lajien erottamisessa toisistaan, jotka eivät eroa ulkonäöltään.[1]
Eläimillä DNA-viivakoodiksi sopii yleensä hyvin mitokondriaalisessa DNA:ssa sijaitseva osa sytokromi-oksidaasi-1-geenistä (COI), kasveilla viherhiukkasessa sijaitsevien maturaasi-K:n (matK) ja rubiscon (rbcL) yhdistelmä ja sienillä tuman DNA:ssa sijaitseva tilke-DNA-alue.[2]