| |||||
Yleistä | |||||
Nimi | iridium | ||||
Tunnus | Ir | ||||
Järjestysluku | 77 | ||||
Luokka | siirtymämetalli | ||||
Lohko | d | ||||
Ryhmä | 9 | ||||
Jakso | 6 | ||||
Tiheys | 22,562 · 103 kg/m3 | ||||
Kovuus | 6,5 (Mohsin asteikko) | ||||
Väri | hopeanharmaa | ||||
Löytövuosi, löytäjä | 1803, Smithson Tennant | ||||
Atomiominaisuudet | |||||
Atomipaino (Ar) | 192,217(2)[1] | ||||
Atomisäde, mitattu (laskennallinen) | 135 (180) pm | ||||
Kovalenttisäde | 137 pm | ||||
Orbitaalirakenne | [Xe] 4f14 5d7 6s2 | ||||
Elektroneja elektronikuorilla | 2, 8, 18, 32, 15, 2 | ||||
Hapetusluvut | +II, +III, +IV, +VI | ||||
Kiderakenne | pintakeskeinen kuutiollinen | ||||
Fysikaaliset ominaisuudet | |||||
Olomuoto | kiinteä | ||||
Sulamispiste | 2 719 K (2 446 °C) | ||||
Kiehumispiste | 4 701 K (4 428 °C) | ||||
Moolitilavuus | 8,5 · 10−3 m3/mol | ||||
Höyrystymislämpö | 231,8 kJ/mol | ||||
Sulamislämpö | 41,12 kJ/mol | ||||
Äänen nopeus | 4 825 m/s 20 K:ssa | ||||
Muuta | |||||
Elektronegatiivisuus | 2,2 (Paulingin asteikko) | ||||
Ominaislämpökapasiteetti | 0,131 kJ/(kg K) | ||||
Sähkönjohtavuus | 21,2 · 106 S/m | ||||
Lämmönjohtavuus | 147 W/(m·K) | ||||
CAS-numero | 7439-88-5 | ||||
Tiedot normaalilämpötilassa ja -paineessa |
Iridium (lat. iridium, sanasta iris, ’sateenkaari’) on raskas, hauras valkoinen metalli, jonka kemiallinen merkki on Ir[2]. Iridium on huoneenlämpötilassa lähes yhtä tiheää kuin osmium; ne ovat tiheimpiä metalleja, kumpikin on lähes kaksi kertaa niin tiheää kuin lyijy.[3] Iridium on platinaa muistuttava jalometalli. Se kestää kaikista metalleista parhaiten korroosiota, eikä se liukene happoihin, ei edes kuningasveteen. Kemiallisesti se reagoi vain halogeenien ja eräiden sulien suolojen kanssa.
Iridiumia käytetään lejeerinkinä standardipainojen ja -mittojen sekä lämmönkestävien kappaleiden valmistamiseen ja platinan seostamiseen. Sitä käytetään jonkin verran myös elektroniikassa sekä autojen sytytystulppien kärkien päällysteenä.[4]
Brittiläinen Smithson Tennant löysi iridiumin vuonna 1803 ranskalaisten kemistien Antoine de Fourcroyn, Louis Nicolas Vauquelinin ja Hippolyte-Victor Collet-Descotilsin tutkimusten perusteella. Se on kaikista alkuaineista harvinaisimpia, ja sitä on maankuoressa keskimäärin vain 0,001 ppm. Sitä tuotetaan maailmassa noin 3 000 kg vuodessa.[4][5]
Tavallista suurempina pitoisuuksina iridiumia on kuitenkin niissä maaperän kerrostumissa, jotka ovat syntyneet liitu- ja tertiäärikauden vaihteessa noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Tätä on pidetty ratkaisevana todisteena sille, että tuohon aikaan Maahan törmäsi avaruudesta tullut asteroidi, joka sai aikaan laajaa tuhoa ja johti muun muassa dinosaurusten sukupuuttoon.
Monissa meteoriiteissa iridiumpitoisuus on selvästi suurempi kuin maankuoressa. Samoin on ilmeisesti ollut tuon asteroidin laita ja sen iridiumpitoisten ainesten oletetaan levinneen hienojakoisena pölynä eri puolille maapalloa. On arveltu myös että Maan sisäosissa iridiumia olisi selvästi suurempana pitoisuutena kuin pintaosissa, sillä Maan muodostuessa se on suuren tiheytensä vuoksi päätynyt suurilta osin sinne.