Onni Kokko | |
---|---|
![]() |
|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 4. maaliskuuta 1904 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta |
Kuollut | 22. huhtikuuta 1918 (14 vuotta) Vaasa, Suomi |
Sotilashenkilö | |
Palvelusmaa(t) |
![]() |
Taistelut ja sodat | Suomen sisällissota |
Kunniamerkit | vapaudenristi |
Onni Valdemar Kokko (4. maaliskuuta 1904 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta – 22. huhtikuuta 1918 Vaasa, Suomi)[1] oli suomalainen lapsisotilas, joka kaatui Suomen sisällissodassa valkoisten puolella 14-vuotiaana.
Sodan sytyttyä Kokko lähti Pohjanmaalle, jossa hän liittyi liminkalaisiin joukkoihin. Liminkalaisten mukana Kokko osallistui Oulun valtaukseen. Kokko jäi Oulussa punaisten vangiksi, mutta pääsi pakenemaan. Nuorukaisen osoitettua taistelussa urheutensa hänet määrättiin jääkäriluutnantti Oskar Peltokankaan adjutantiksi. Peltokankaan mukana Kokko osallistui muun muassa Tornion, Vilppulan ja Ruoveden taisteluihin.[2]
Tampereen taistelujen aikana Kokko haavoittui kuolettavasti. Messukylän kirkonmäellä 25. maaliskuuta hän sai osuman luodista ja halvaantui. Hänet kuljetettiin sotasairaalaan Vaasaan, jossa hän kuoli saamiinsa vammoihin. Ennen kuolemaansa Kokko ehti saada kenraali Mannerheimin myöntämän IV luokan vapaudenristin. Hän oli tuolloin ja on edelleen nuorin vapaudenristin saanut henkilö.[2] Kokko haudattiin Vaasan sankarihautaan.[1]
Sodan jälkeen Onni Kokon tarinasta syntyi valkoisten puolella lähes legenda. Kokko tuli tunnetuksi kahdesta valokuvastaan, joista toisessa lapsenomainen Kokko seisoo ryhdikkäänä kivääreineen ja toisessa makaa kuolinvuoteella vapaudenristi vieressään. Vaasassa on Kokon mukaan nimetty katu Onni Kokon tie, joka sijaitsee Palosaaren kaupunginosassa.[2] Suomenruotsalainen kirjailija Jarl Hemmer julkaisi Kokon tarinasta romaanin Onni Kokko vuonna 1920. Lauri Ikosen suomennos ilmestyi seuraavana vuonna nimellä Onni Kalpa.