Senufot ovat senufokieliä puhuva etninen ryhmä Norsunluurannikon pohjoisosassa, Malin kaakkoisosassa ja Burkina Fason lounaisosassa. Vuonna 2001 heitä arvioitiin olevan yli kolme miljoonaa.[1] Miniankat ovat senufojen alaryhmä[2].
Senufot koostuvat 25–30 ryhmästä, jotka puhuvat toisistaan huomattavasti poikkeavia kieliä[1]. Heillä on yhteinen kulttuuri-identiteetti, mutta ei yhteistä omaperäistä nimitystä[3]. Nimitys senufo lienee alkuperältään mandelainen[1].
Senufojen esivanhemmat olivat pohjoisesta tulleita animistisia maanviljelijöitä,[1] jotka muotoutuivat omaksi ryhmäkseen Korhogon alueella nykyisen Norsunluurannikon pohjoisosassa. 1700-luvulla heidän keskuuteensa muutti djulakauppiaita, jotka toivat mukanaan islaminuskon.[3] Senufojen kehitykseen on vaikuttanut paikallinen ja eurooppalainen orjakauppa sekä ranskalainen siirtomaavalta vuodesta 1895[1].
Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely sekä vähäisemmässä määrin karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, vihannekset, juurekset ja hedelmät. Myytäväksi kasvatetaan riisiä, puuvillaa, maapähkinää ja tupakkaa. Lisäksi harjoitetaan keräilyä ja käsityöammatteja.[1][2] Perinteisiä asumuksia ovat savitiiliset pyöreät tai neliskulmaiset majat, jotka muodostavat viljavarastojen ja sisäpihan kanssa suljetun kokonaisuuden[1]. Ruokavalio koostuu enimmäkseen maustetuista puuroista ja vihanneskeitoista[2].
Yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin. Perinteinen sukujärjestelmä on matrilineaarinen, mutta avioliitto patrilokaalinen (vaimo muuttaa miehen perheeseen). Miesten ja naisten ikäryhmät muodostavat salaseuroja, jotka käyvät läpi monimutkaisia aikuistumisriittejä.[1] Senufot ovat kuuluisia puisista rituaalinaamioistaan ja veistoksistaan[2]. Käsityöläiset muodostavat maanviljelijöitä alempiarvoisia kastiryhmiä. Perinteiseen uskontoon kuuluu henkimaailma, jonka huipulla ovat maailman luoja Koulo Tyolo ja suojeleva esiäiti Katyelééó.[1] Nykyään ehkä puolet senufoista on muslimeja[3].