Magnox reaktor ili nuklearni reaktor tipa Magnox je vrsta nuklearnog reaktora, koja je dobila naziv prema slitini magnezija, koja se koristi kao materijal za oblogu gorivnih štapova s malim dodacima aluminija i ostalih metala. Moderiran (usporivač neutrona) je grafitom, hlađen ugljikovim dioksidom CO2, a za nuklearno gorivo koristi metalni prirodni uranij. Kratica mu je GCR (eng. Gas Cooloed Reactor), odnosno reaktor hlađen pomoću plina (ugljikov dioksid). Magnox reaktor je danas zastarjeli tip nuklearnog reaktora, koji je osmišljen u Ujedinjenom Kraljevstvu i još uvijek je u uporabi. Magnox reaktor je koristila nuklearna elektrana Oldbury, koja je zatvorena u veljači 2012., nakon 44 godine neprekidnog rada. Danas su još u radu 2 Magnox reaktora u nuklearnoj elektrani Wylfa (Ujedinjeno Kraljevstvo).[1]
Prvi Magnox reaktori su bili konstruirani prvenstveno za proizvodnju plutonija za nuklearno oružje. Nakon što su u bivšem Sovjetskom Savezu sagrađeni prvi energetski reaktori (nuklearna elektrana 1954.), Magnox reaktor u Calder Hallu (Ujedinjeno Kraljevstvo), predstavlja prvu nuklearnu elektranu (27. kolovoza 1956.) koja je korištena za tržište, odnosno industrijske svrhe, a istovremeno je proizvodila i plutonij za vojnu namjenu.[2]
U to vrijeme se smatralo da Magnox reaktori imaju znatan stupanj imanentne sigurnosti zbog njihove jednostavne konstrukcije, pa zbog toga oni nisu ni dobili sekundarnu zaštitu. Treba znati da je izmjenjivač topline bio izvan betonske zaštite od ionizirajućeg zračenja. Nuklearna elektrana u Calder Hallu zatvorena je 2003., što znači da je taj prvi nuklearni reaktor bio u uporabi 47 godina.[3]