Osnovna lista lijekova Svjetske zdravstvene organizacije (SZO) prvi put je objavljena 1977. godine s 204 farmaceutska lijeka.[1] Popis se ažurira svake dvije godine. Do 2016. godine najmanje 156 zemalja izradilo je nacionalne liste osnovnih (esencijalnih) lijekova prema modelu SZO.[2] Nacionalne liste sadrže između 334 i 580 lijekova.[3]
U travnju 2015. Svjetska zdravstvena organizacija objavila je 19. izdanje popisa za odrasle i 5. izdanje popisa za djecu.[4][5] Popis koji slijedi temelji se na tom izdanju popisa za odrasle. Znak † dodan je uz lijekove na komplementarnoj listi; za ove je lijekove potrebna posebna dijagnostika, nadzor ili obuka, a stavka može biti navedena kao komplementarna i zbog većih troškova ili slabijeg odnosa cijena/dobrobit.
To su lijekovi koji zadovoljavaju prioritetne zdravstvene potrebe stanovništva.[6] Pacijenti trebaju imati pristup lijekovima s ove liste u svakom trenutku u dovoljnim količinama. Cijene bi trebale biti na općenito pristupačnim razinama.[7]
Od 2007. godine objavljuje se posebna lista lijekova namijenjenih dječjim pacijentima.[8]
I popisi lijekova za odrasle i djecu Svjetske zdravstvene organizacije sadrže oznaku koja označava, da je određeni lijek "komplementaran", stoga u suštini postoje dva popisa, "osnovni popis" i "komplementaran popis". Temeljni popis predstavlja popis minimalnih potreba za lijekovima za osnovni zdravstveni sustav, navodeći najučinkovitije, najsigurnije i najisplativije lijekove za prioritetna stanja. Prioritetni uvjeti odabiru se na temelju sadašnje i procijenjene buduće važnosti za javno zdravlje, te potencijala za sigurno i troškovno učinkovito liječenje.
Na komplementarnoj listi nalaze se osnovni lijekovi za prioritetne bolesti. U slučaju sumnje, lijekovi se također mogu navesti kao komplementarni na temelju viših troškova ili manje atraktivne troškovne učinkovitosti u različitim okruženjima. Popis je važan jer čini temelj nacionalne politike o lijekovima u više od 155 zemalja, kako u razvijenom svijetu tako i u zemljama u razvoju. Mnoge vlade pozivaju se na preporuke Svjetske zdravstvene organizacije kada donose odluke o zdravstvenim izdacima. Države se potiče da pripreme vlastitu osnovnu listu lijekova uzimajući u obzir lokalne prioritete. Preko 150 zemalja objavilo je službeni popis osnovnih lijekova,[9] uključujući i Hrvatsku.