Unele dintre cele mai mari rate de diversitate biologică sunt observate pe recifele de corali. O caracteristică a pădurii amazoniene este fantastica ei biodiversitate.Biodiversitate intraspecifică (în cadrul aceleiași specii), numită diversitate genetică. Priviți diferitele tipuri de porumb și boabele sale.
Biodiversitatea este varietatea biologică și variabilitateavieții pe Pământ. Biodiversitatea este măsurarea variației la nivel genetic, de specii și de ecosistem.[1] Biodiversitatea terestră este de obicei mai mare în apropierea ecuatorului,[2] care este rezultatul climatului cald și al producției primare ridicate.[3] Biodiversitatea nu este distribuită uniform pe Pământ și este mai bogată la tropice.[4] Aceste ecosisteme de păduri tropicale acoperă mai puțin de 10% din suprafața uscatului și conțin aproximativ 90% din speciile lumii.[5] Biodiversitatea marină este, de obicei, mai mare de-a lungul coastelor din Pacificul de Vest, unde temperatura de suprafață a mării este cea mai ridicată, și în banda de latitudinală medie în toate oceanele.[6] Există gradienți latitudinali în diversitatea speciilor.[6] Biodiversitatea tinde, în general, să se grupeze în puncte fierbinți,[7] și a crescut de-a lungul timpului,[8][9] dar cel mai probabil va încetini în viitor, ca rezultat principal al defrișărilor.[10] Ea cuprinde procesele evolutive, ecologice și culturale care susțin viața.
Schimbările rapide ale mediului provoacă de obicei extincții în masă.[11][12][13] Mai mult de 99,9% din toate speciile care au trăit vreodată pe Pământ, în valoare de peste cinci miliarde de specii,[14] se estimează că au dispărut.[15][16] Estimările privind numărul de specii actuale de pe Pământ variază de la 10 la 14 milioane,[17] dintre care aproximativ 1,2 milioane au fost documentate și peste 86% nu au fost încă descrise.[18] În iulie 2016, oamenii de știință au raportat că au identificat un set de 355 de gene din Ultimul strămoș comun universal (LUCA) al tuturor organismelor care trăiesc pe Pământ.[19]
Vârsta Pământului este de aproximativ 4,54 miliarde ani.[20][21][22] Cele mai vechi dovezi incontestabile ale vieții pe Pământ datează de cel puțin 3,5 miliarde de ani în urmă,[23][24][25] în timpul erei Eoarhaic, după ce o crustă geologică a început să se solidifice. Există fosile de covor microbian găsite în gresie veche de 3,48 miliarde de ani descoperită în Australia de Vest.[26][27][28] Alte dovezi fizice timpurii ale unei substanțe biogene este grafitul din roci meta-sedimentare vechi de 3,7 miliarde de ani, descoperite în vestul Groenlandei.[29] Mai recent, în 2015, „rămășițe de viață biotică” au fost găsite în roci vechi de 4,1 miliarde de ani din Australia de Vest.[30][31] Potrivit unuia dintre cercetători, „dacă viața a apărut relativ repede pe Pământ... atunci ar putea fi comună în Univers”.[30]
De când a început viața pe Pământ, cinci extincții în masă majore și câteva extincții minore au dus la scăderi mari și bruște ale biodiversității. Eonul Fanerozoic (ultimii 540 de milioane de ani) a marcat o creștere rapidă a biodiversității prin explozia cambriană — o perioadă în care au apărut pentru prima dată majoritatea încrengăturilor.[32] Următorii 400 de milioane de ani au inclus pierderi repetate și masive de biodiversitate clasificate ca evenimente de extincție în masă. În Carbonifer, colapsul pădurilor tropicale a dus la o mare pierdere a vieții vegetale și animale.[33]Extincția din Permian-Triasic, de acum 251 de milioane de ani, a fost cea mai gravă extincție în masă; recuperarea vertebratelor a durat 30 de milioane de ani.[34] Cel mai recent eveniment, extincția din Cretacic-Paleogen, a avut loc acum 65 de milioane de ani și a atras adesea mai multă atenție decât altele, deoarece a dus la dispariția dinozaurilor non-aviari.[35]
Perioada de la apariția oamenilor a prezentat o reducere continuă a biodiversității și o pierdere însoțitoare a diversității genetice. Denumită extincția din Holocen, reducerea este cauzată în principal de impactul uman, în special de distrugerea habitatului.[36] În schimb, biodiversitatea are un impact pozitiv asupra sănătății umane în mai multe moduri, deși sunt studiate câteva efecte negative.[37]
Organizația Națiunilor Unite a desemnat 2011-2020 ca Deceniul Națiunilor Unite privind biodiversitatea[38] și 2021–2030 ca Deceniul Națiunilor Unite pentru Restaurarea Ecosistemului.[39] Conform unui Raport de Evaluare Globală 2019 privind Biodiversitatea și Serviciile Ecosistemelor de către IPBES, 25% dintre speciile de plante și animale sunt amenințate cu dispariția ca rezultat al activității umane.[40][41][42] Un raport IPBES din octombrie 2020 a constatat că aceleași acțiuni umane care conduc la pierderea biodiversității au dus, de asemenea, la o creștere a pandemiilor.[43]
În 2020, cea de-a cincea ediție a raportului Global Biodiversity Outlook al ONU,[44] care a servit drept „buletin final” pentru Țintele pentru Biodiversitate, o serie de 20 de obiective stabilite în 2010, dintre care majoritatea trebuia atinsă până la sfârșitul anului 2020, a afirmat că niciunul dintre ținte – care se referă la protejarea ecosistemelor și promovarea durabilității – nu a fost atins pe deplin.[45]
^„What is biodiversity?”(PDF). United Nations Environment Programme, World Conservation Monitoring Centre.
^Field, Richard; Hawkins, Bradford A.; Cornell, Howard V.; Currie, David J.; Diniz-Filho, J. (). Alexandre F.; Guégan, Jean-François; Kaufman, Dawn M.; Kerr, Jeremy T.; Mittelbach, Gary G.; Oberdorff, Thierry; O’Brien, Eileen M.; Turner, John R. G.. „Spatial species-richness gradients across scales: a meta-analysis”. Journal of Biogeography. 36 (1): 132–147. doi:10.1111/j.1365-2699.2008.01963.x.
^Young, Anthony. "Global Environmental Outlook 3 (GEO-3): Past, Present and Future Perspectives." The Geographical Journal, vol. 169, 2003, p. 120.
^ abTittensor, Derek P.; Mora, Camilo; Jetz, Walter; Lotze, Heike K.; Ricard, Daniel; Berghe, Edward Vanden; Worm, Boris (). „Global patterns and predictors of marine biodiversity across taxa”. Nature. 466 (7310): 1098–1101. Bibcode:2010Natur.466.1098T. doi:10.1038/nature09329. PMID20668450.
^Myers, Norman; Mittermeier, Russell A.; Mittermeier, Cristina G.; Da Fonseca, Gustavo A. B.; Kent, Jennifer (). „Biodiversity hotspots for conservation priorities”. Nature. 403 (6772): 853–858. Bibcode:2000Natur.403..853M. doi:10.1038/35002501. PMID10706275.
^McPeek, Mark A.; Brown, Jonathan M. (). „Clade Age and Not Diversification Rate Explains Species Richness among Animal Taxa”. The American Naturalist. 169 (4): E97–E106. doi:10.1086/512135. PMID17427118.
^Rabosky, Daniel L. (). „Ecological limits and diversification rate: alternative paradigms to explain the variation in species richness among clades and regions”. Ecology Letters. 12 (8): 735–743. doi:10.1111/j.1461-0248.2009.01333.x. PMID19558515.
^Manhesa, Gérard; Allègre, Claude J.; Dupréa, Bernard; Hamelin, Bruno (). „Lead isotope study of basic-ultrabasic layered complexes: Speculations about the age of the earth and primitive mantle characteristics”. Earth and Planetary Science Letters. 47 (3): 370–382. Bibcode:1980E&PSL..47..370M. doi:10.1016/0012-821X(80)90024-2.
^Schopf, J. William; Kudryavtsev, Anatoliy B.; Czaja, Andrew D.; Tripathi, Abhishek B. (). „Evidence of Archean life: Stromatolites and microfossils”. Precambrian Research. Earliest Evidence of Life on Earth. 158 (3–4): 141–155. Bibcode:2007PreR..158..141S. doi:10.1016/j.precamres.2007.04.009.