Feminizam |
Koncepti Historija Pravo glasa Valovi feminizma Pod-tipovi Amazonski Prema državi ili regiji Popis |
Novi feminizam je izraz kojim se označava konzervativna, pretežno katolička struja unutar feminizma koja propovijeda jednakost, ali i komplementarnost žena i muškaraca u društvu.[1] Novi feminizam se smatra dijelom diferencijalnog feminizma koji smatra kako su žene zbog svojih karakteristika predodređene za određene uloge u društvu, prvenstveno majčinstvo.
Pokret je svoje začetke imao u Velikoj Britaniji 1920-ih kao svojevrsna reakcija na uspjehe sufražističkog pokreta, odnosno spoznaju da politička i pravna jednakost sama sa sobom nije donijela poboljšanje položaja žena. Tzv. Nove feministkinje su se zalagale za radno i socijalno zakonodavstvo koje bi ženama dalo preferencijalni tretman, odnosno olakšalo im da obavljaju svoje majčinske i obiteljske poslove. Taj je pokret imao svoje pristaše u Njemačkoj, od kojih je najpoznatija Helene Stöcker.
Međutim, pokretu je najvći poticaj dao papa Ivan Pavao II svojim predavanjima između 1979. i 1984. koja su danas sabrana u zbirku zvanu Teologija tijela. U njoj je iznio stav da su muškarci i žene komplementarni jedni drugima kao ljudska bića, te pozvao žene da ponovno počnu cijeniti svoj "ženski genij" koji se održavaa kroz status majke i njegovateljice.
Najpoznatije pristaše pokreta su Pia de Solenni, Janet E. Smith, Katrina Zeno, Elizabeth Fox-Genovese, Colleen Carroll Campbell, Mary Beth Bonacci, Sister Prudence Allen, Alice von Hildebrand, Kimberly Hahn i Mary Ellen Bork. Iako je nastao među katolicima, pokret se proširio i na pripadnice drugih vjera, pa mu pripadaju židovska autorica Wendy Shalit i protestantska aktivistica Enola Aird. Neki ga nazivaju i feminizmom četvrtog vala.
Novi feminizam je žestoko kritiziran od strane drugih dijelova feminističkog pokreta, dijelom zato što je stvoren zbog patrijarhalne organizacije kao Katolička crkva, a dijelom zato što se protivi abortusu i kontroli rađanja.