Taggar, vanligen kallade anti homeless spikes eller översatt till svenska så kallade "anti-hemlösa-taggar". På bilden i anslutning till en butik i USA.
Exkluderande design, eller ibland anti-hemlösa-design, är ett inslag i stadsbilden med syfte att hålla oönskade människor som hemlösa, gamla och unga eller andra personer, vilka anses uppvisa oönskade beteenden som tiggeri, informationsspridning och dylikt, borta utom synhåll för andra önskade människor, med hjälp av formgivning och arkitektur, snarare än med förbudsskyltar eller polis och militär.[1][2][3][4][5][6][7][8] Detta genom att arkitekturen byggs så att man inte ska kunna uppehålla på just den platsen, till exempel genom piggar i marken, bänkar med lutning eller armstöd mitt på.[9] Vissa forskare menar att exkluderande design är ett steg i en kriminalisering av fattigdom.[10][11] Andra forskare varnar för att det kan finnas en risk att exkluderande design ignoreras eller framställs i positiv dager, vilket redan har skett, exempelvis i boken Capital spaces av Matthew Carmona och Filipa Wunderlich.[12] En företagare menar att fenomenet är bra för att det förhindrar människor från att vara på en offentlig plats under en längre tid.[13]Katrin Holmqvist-Sten, lektor i arkitekturhistoria vid Umeå universitet, talar om rensning av det offentliga rummet, "som man gör med skadedjur".[14]
Filosofen Karl de Fine Licht argumenterar för att exkluderande design kan vara acceptabelt ibland i vissa sammanhang, eftersom rätten att vistas på offentlig plats inte nödvändigtvis gör att exkluderande design måste förbjudas.[15] Fenomenet har också kallats "hjärtlöst", "barbariskt", "effektivt", "brutalt", "provocerande", "oacceptabelt" och "inhumant".[16][17][18][19][20][21][22][23] Vissa, bland andra arkitekter, menar att det påverkar hela samhället negativt.[24][25] En kritik är att fenomenet inte löser några problem utan bara flyttar runt vad som upplevs som problematiskt.[26][27][28][29]
Selena Savic(et al) som skrivit en bok på ämnet menar att exkluderande design har förmågan att manipulera människors beteende omedvetet.[8][40][41][42] Andra befarar de psykologiska effekter det kan ha för människorna som designen primärt rikar sig mot, respektive önskar peka ut det samhälleliga vilket ligger till grund för designens existens från första början.[43] Det har gjorts kampanjer mot fenomenet, men hittills (augusti 2021) inga kända kampanjer för fenomenet.[44][45][46][47][48]
^ [ab] Unpleasant Design. Designing Out Unwanted Behaviour.
Conference: 5th STS Italia Conference : A Matter of Design. Making Society through Science and Technology, Milan, Italy, Selena Savic. (10.13140/RG.2.1.2209.5207)
^Smith, Naomi; Walters, Peter (2017-10-25). ”Desire lines and defensive architecture in modern urban environments” (på amerikansk engelska). Urban Studies 55 (13): sid. 2980–2995. doi:10.1177/0042098017732690. ISSN0042-0980. https://journals.sagepub.com/doi/10.1177/0042098017732690. Läst 15 juni 2020. ”There is a danger that defensive controls of the publicare ignored, or are framed as beneficial (e.g.Carmona and Wunderlich, 2012). A lack of academic critique or investigation of the integration of defensive architecture in public space means that these means may be advocated as ‘best practice’ without the attendant debate that examines the type of social spaces they produce.”.
^Wade, Lisa. ”Unkind Architecture: Designing Against the Homeless” (på engelska). Pacific Standard. https://psmag.com/environment/unkind-architecture-designing-against-the-homeless. Läst 22 augusti 2021. ”Andreuo writes of the psychological effect of these structures. They tell homeless people quite clearly that they are not wanted and that others not only don’t care, but are actively antagonistic to their comfort and well-being. He says:
Defensive architecture is revealing on a number of levels, because it is not the product of accident or thoughtlessness, but a thought process. It is a sort of unkindness that is considered, designed, approved, funded and made real with the explicit motive to exclude and harass. It reveals how corporate hygiene has overridden human considerations....
[...]
We curse the destitute for urinating in public spaces with no thought about how far the nearest free public toilet might be. We blame them for their poor hygiene without questioning the lack of public facilities for washing.... Free shelters, unless one belongs to a particularly vulnerable group, are actually extremely rare.
[...] Andreuo argues, “is designed to exonerate the rest from responsibility and insulate them from perceiving risk.” If homeless people are just failing to do right by themselves or take the help available to them, then only they are to blame for their situation. And, if only they are to blame, we don’t have to worry that, given just the right turn of events, it could happen to us.”