Gustaf Horn | ||
---|---|---|
![]() | ||
Gustaf Horn (1592–1657). | ||
Titlar
| ||
Tidsperiod | 1621–1628 | |
Tidsperiod | 1625–1657 | |
Tidsperiod | 1628–1657 | |
Tidsperiod | 1644–1652 | |
Tidsperiod | 1651–1657 | |
Generalguvernör över Livland
| ||
Tidsperiod | 1652–1653 | |
Företrädare | Magnus Gabriel De la Gardie | |
Efterträdare | Magnus Gabriel De la Gardie | |
Tidsperiod | 1653–1657 | |
Företrädare | Jakob De la Gardie | |
Efterträdare | Adolf Johan av Pfalz-Zweibrücken | |
Militärtjänst
| ||
I tjänst för | ![]() | |
Tjänstetid | 1612–1614, 1621–1657 | |
Grad | Fältmarskalk | |
Slag/krig | Ingermanländska kriget | |
| ||
Personfakta
| ||
Personnamn | Gustaf Carlsson Horn | |
Född | 22 oktober 1592 Örbyhus, Uppsala län, Sverige | |
Nationalitet | ![]() | |
Död | 10 maj 1657 (64 år) Skara, Skaraborgs län, Sverige | |
Begravd | Jacobs kyrka, Stockholm | |
Släkt
| ||
Frälse- eller adelsätt | Horn af Björneborg | |
Far | Carl Henriksson Horn af Kanckas | |
Mor | Agneta von Dellwig | |
Släktingar | Henrik Horn (bror) Helena Horn (syster) Klas Horn (bror) Evert Horn af Kanckas (bror) Carl Horn (bror) Anna Horn (syster) | |
Familj
| ||
Gift | 22 juli 1628 Stockholm | |
Make/maka | Kristina Oxenstierna | |
Barn | Agneta Horn Axel Horn | |
Familj 2
| ||
Gift 2 | 9 juli 1643 Stockholm | |
Make/maka 2 | Sigrid Bielke | |
Barn med 2 | Anna Katarina Horn Kristina Horn Ebba Sigrid Horn Helena Horn Maria Eleonora Horn Gustaf Karl Horn Evert Horn Eva Horn Hedvig Lovisa Horn | |
Gustaf Carlsson Horn (Horn af Björneborg), född 22 oktober 1592 på Örbyhus slott i Uppland under faderns fångenskap på slottet, död 10 maj 1657 vid ett besök i Skara, var en svensk fältmarskalk, riksråd och generalguvernör. Han var son till Carl Henriksson Horn af Kanckas.[1]
Efter studier utomlands utnämndes han 1618 till kammarjunkare hos Gustav II Adolf, blev riksråd 1625 och erhöll samma år Marienborgs slott i gåva av konungen. Han blev fältmarskalk 1628, upphöjdes till greve av Björneborgs kungsgård 1651, med tillhörande 357 finska hemman. Slutligen generalguvernör i Livland 1652, riksmarsk 1653 och samma år vice president i Krigskollegium. Under trettioåriga kriget anses han ha varit en av svenska arméns mest framstående fältherrar.[1]