Den här artikeln behöver källhänvisningar för att kunna verifieras. Motivering: Inga källor alls till artikeltexten (2016-12) Åtgärda genom att lägga till pålitliga källor (gärna som fotnoter). Uppgifter utan källhänvisning kan ifrågasättas och tas bort utan att det behöver diskuteras på diskussionssidan. |
M134 Minigun | |
![]() En minigun modell GAU-17/A monterad på en motorbåt från USA:s flotta | |
Beskrivning | |
---|---|
Typ | Kulspruta |
Ursprungsland | ![]() |
Tjänstehistoria | |
Brukstid | 1963–idag |
Produktionshistoria | |
Designer | General Electric |
Designdatum | 1960 |
Produktionsperiod | 1962–idag |
Specifikationer | |
Kaliber | 7.62 mm |
Piplängd | 558,8 mm |
Ammunition | 7,62 × 51 mm NATO |
Längd | 801,6 mm |
Vikt | 38 kg (85 lbs) |
Eldhastighet | 2 000–6 000 rpm |
Utgångshastighet | 853 m/s (2 800 ft/s) |
Effektiv räckvidd | 1 000 m (3 280 ft) |
GE Minigun-M134, i svenska försvarsmakten betecknad 7,62 mm kulspruta m/18, kort ksp 18,[källa behövs] är en sexpipig kulspruta som avfyrar cirka 4 000 – 6 000 skott per minut. Konstruktionen uppfanns av Richard Gatling år 1861 och patenterades den 9 maj 1865. Gatlings handdrivna modell "Gatlingkulsprutan", kom först till användning under slutet av det amerikanska inbördeskriget 1861–1865.
När USA gick in i kriget i Vietnam den 1 augusti 1964 ökade behovet av en kulspruta med hög eldhastighet. General Electric fick till uppgift att tillverka ett vapen som motsvarade USA:s krav. Ingenjörerna på General Electric skalade ner det redan fungerande systemet hos den 20 millimeters M61 Vulcan till kaliber 7.62x51mm NATO. Vapnet började tillverkas 1963 och är fortfarande i produktion. De sex piporna roterar med hjälp av en elektrisk motor. Den amerikanska arméns tanke var att montera vapnet på helikoptrar av typen UH-1 Iroquois för att kunna attackera främst fiendens infanteri och lättare trupptransporter.