Paul von Hindenburg | |
![]() Foto av Paul von Hindenburg, från 1914, i sin fulla militäruniform med sina utmärkelser.
| |
Reichspräsident
Tysklands rikspresident | |
Tid i befattningen 12 maj 1925–2 augusti 1934 | |
Kansler | Se alla 7:
Hans Luther (1925–1926)
Wilhelm Marx (1926–1928) Hermann Müller (1928–1930) Heinrich Brüning (1930–1932) Franz von Papen (1932) Kurt von Schleicher (1932–1933) Adolf Hitler (1933–1934) |
---|---|
Företrädare | Friedrich Ebert |
Efterträdare | Adolf Hitler |
Chef der Großer Generalstab
Generalstabschef | |
Tid i befattningen 29 augusti 1916–9 november 1918 | |
Monark | Vilhelm II |
President | Friedrich Ebert (1919) |
Ställföreträdare | Erich Ludendorff |
Företrädare | Erich von Falkenhayn |
Efterträdare | Wilhelm Groener |
Född | Paul Ludwig Hans Anton von Beneckendorff und von Hindenburg 2 oktober 1847 ![]() |
Död | 2 augusti 1934 (86 år)![]() |
Gravplats | Elisabeth-kyrkan 50°48′54″N 8°46′11″V / 50.81500°N 8.76972°V |
Nationalitet | Tysk |
Politiskt parti | Oberoende |
Utbildning | Universität Graz |
Yrke | Politiker Officer |
Maka | Gertrud von Hindenburg |
Relationer | Bernhard von Hindenburg |
Barn | Se alla 3:
|
Föräldrar | Robert von Hindenburg (far) Luise Schwickart (mor) |
Namnteckning | ![]() |
Militärtjänst | |
I tjänst för | ![]() ![]() |
Försvarsgren | ![]() ![]() |
Tjänstetid | 1866–1911 1914–1918 |
Grad | ![]() |
Slag/Krig | Tyska enhetskriget |
Utmärkelser |
Paul Ludwig Hans Anton von Beneckendorff und von Hindenburg (lyssna ), mer känd som Paul von Hindenburg (tyskt uttal: [ˈpaʊl fɔn ˈhɪndn̩bʊʁk] ( lyssna)), född 2 oktober 1847 i Posen, Preussen, död 2 augusti 1934 på Gut Neudeck i Ostpreussen, Tyskland, var en tysk militär och statsman; generalfältmarskalk 1914, generalstabschef 1916 och rikspresident i Weimarrepubliken 1925–1934. Han var son till officeren och godsägaren Robert von Beneckendorff und von Hindenburg och Luise Schwickart samt far till Oskar von Hindenburg.
Sedan han återinkallats från pensionen vann Hindenburg uppmärksamhet genom segrarna vid Tannenberg och Masuriska sjöarna 1914, och kom under första världskriget att dominera såväl krigföringen som Tysklands politiska liv, i praktiken som militärdiktator. Han pensionerades åter efter krigsslutet men övertalades att ställa upp i presidentvalet 1925 och segrade. Den djupt konservative Hindenburg parade skepticism mot Weimarrepublikens partipolitik och parlamentarism med följsamhet mot konstitutionen och den demokratiska ordningen och hyste ett djupt förakt och misstro mot nazismen. Han återvaldes 1932 för ännu en sjuårsperiod i kamp med nazistpartiets allt starkare Adolf Hitler. Den 30 januari 1933 tvingades han trots det utse Hitler till rikskansler, sedan försök att upprätta en "presidentregering" utan riksdagens stöd strandat, och avled 86 år gammal året därpå, varpå Hitler anammade presidentposten som Führer und Reichskanzler ("Ledare och rikskansler"). Han var under Hitlers första månader vid makten ansvarig för godkännandet av Riksdagsbrandförordningen den 27 februari (Reichstagsbrandverordnung) och Fullmaktslagen den 23 mars (Ermächtigungsgesetz), som åsidosatte de konstitutionella rättigheterna respektive gav Hitlers regering makt att fram till 23 mars 1937 stifta lagar oberoende av riksdag och konstitution.