Salpeterkriget | |||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Karta som visar territoriella förändringar på grund av kriget. | |||||||||||
| |||||||||||
Stridande | |||||||||||
![]() ![]() |
![]() | ||||||||||
Befälhavare och ledare | |||||||||||
Perus president
|
Chiles president
| ||||||||||
Styrka | |||||||||||
1879 Bolivianska armén: 2 300 soldater |
1879 Chilenska armén: 4 000 soldater | ||||||||||
Förluster | |||||||||||
10 467 stupade/sårade (9 103 tillfångatagna) Pisagua, Iquique, Mollendo, Supe, Chorrillos, Miraflores, Concepcion, San Pablo, beskjutna eller nedbrända |
2 825 stupade 7 347 sårade Inga städer påverkades |
Salpeterkriget[1] eller stillahavskriget (spanska: Guerra del Pacífico) var ett krig 1879 till 1884, mellan Chile på ena sidan och Perus och Bolivias förenade styrkor på den andra. Kriget gällde vilket land som skulle kontrollera den viktiga salpetern, en mineral som var livsviktig för de tre länderna vid denna tid. Ett känt slag under kriget var sjöslaget vid Iquique 1879.
Kriget fick svåra följder framförallt för Bolivia, som förlorade både tillgången till salpeter och hela sin kustremsa till Chile. Peru tvingades lämna Tacna och Arica till Chile. De omstridda områdena har senare även visat sig rymma några av världens största kopparreserver. Trots att Chile expanderade norrut som ett resultat av salpeterkriget, fortsatte ifrågasättandet av rätten till territoriet av Peru och framförallt Bolivia under hela 1900-talet.[2]