![]() Denna artikel är en del av en serie om: | |||
Kristna sagor
Facklitteratur
| |||
Snorres Edda, även Den yngre Eddan och Prosaiska Eddan, är en isländsk medeltida handbok i skaldekonsten och lärobok i nordisk mytologi. Den är allmänt tillskriven författaren och politikern Snorre Sturlasson, som sannolikt sammanställde verket omkring år 1220. I Codex Upsaliensis (DG 11), som är den äldsta bevarade handskriften av Snorres Edda, står följande upplysning rörande författarskapet:
Denna bok heter Edda. Snorre Sturlasson satte samman den på så sätt som den är ordnad här: Först berättas om asarna och Ymer, därefter följer Skaldskapens språk och benämningarna på många ting och sist Verslistan, som Snorre diktade om kung Hakon och Skule jarl.[1]
Snorres Edda består av prologus eller Prolog, en sammanfattning av nordisk kosmogoni och vissa myter rörande historierna, Gylfaginning eller Hur Gylfe blev lurad, bestående av ungefär 20 000 ord där Snorre framställer berättelsen om Gylfes synvilla, som handlar om Gylfe, en mytisk kung "i det land, som nu heter Svitjod" (Sverige), Skáldskaparmál eller Skaldskapens språk, bestående av ungefär 50 000 ord och beskrivande det enligt honom hedniska innehållet som han ansåg var viktigt för att sagoberättandets konst inte skulle dö ut, och Háttatal eller Verslistan, som består av cirka 20 000 ord och är en 102 strofer lång kungahyllning på vers som använder sig av ett nytt versmått i varje vers.